П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М   У К Р А Ї Н И
 
11 червня 2025 року                                                                                     м. Київ
                                                                                                            
Справа №757/19252/22-ц
Апеляційне провадження №22-ц/824/1876/2025
 
Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:            судді-доповідача:                 Соколової В.В.
суддів:                                   Верланова С.М., Поліщук Н.В.
за участі секретаря               Цюрпіти Д.О.
розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Печерського районного суду міста Києва, ухваленого під головуванням судді Ільєвої Т.Г. 29 травня 2024 року у м. Києві, повний текст рішення складено 29 травня 2024 року, у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: Шоста Київська державна нотаріальна контора про визнання свідоцтва про право на спадщину недійсним,
 
В С Т А Н О В И В
 
У липні 2022 року позивач звернулась до суду з вищевказаним позовом, в якому просила:
- визнати недійсним, видане ОСОБА_1 свідоцтво на спадщину за законом на 1/3 частку земельної ділянки площею 0,0464 га. Кадастровий номер: 8000000000:90:537:0023, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 ;
- визнати недійсним, видане ОСОБА_1 свідоцтво на спадщину за законом на 1/6 частину квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_2 ;
- визнати недійсним, видане ОСОБА_1 свідоцтво на спадщину за законом на 1/2 частину квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_2 .
Позовні вимоги обґрунтовувала тим, що її права як спадкоємця були порушенні, оскільки їй було надано додатковий строк на прийняття спадщини, однак нотаріус відмовив позивачу, у зв`язку з тим, що ОСОБА_1 були видані свідоцтва про право на спадщину за законом.
 
Рішенням Печерського районного суду міста Києва від 29 травня 2024 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: Шоста Київська державна нотаріальна контора про визнання свідоцтва про право на спадщину недійсним - задоволено.
Визнано недійсним, видане ОСОБА_1 свідоцтво на спадщину за законом на 1/3 частку земельної ділянки площею 0,0464 га. Кадастровий номер: 8000000000:90:537:0023, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 .
Визнано недійсним, видане ОСОБА_1 свідоцтво на спадщину за законом на 1/6 частину квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_2 .
Визнано недійсним, видане ОСОБА_1 свідоцтво на спадщину за законом на 1/2 частину квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_2 .
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 992,40 грн.
Рішення суду мотивовано тим, що видача свідоцтва про право на спадщину за законом була передчасною, оскільки позивачу, яка є онукою померлої ОСОБА_3 , тобто донькою рідного сина ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , не було надано можливості реалізувати її право на спадкування. Позивачу рішенням Печерського районного суду м. Києва від 23 липня 2020 року, яке залишено в силі, було поновлено строк на подання заяви про прийняття спадщини, а відтак видача свідоцтв про право на спадщину порушило права позивача.
 
Не погодився із вказаним судовим рішенням відповідач, його представником подано апеляційну скаргу, в якій зазначається про порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильного застосування норм матеріального права, а також неповне з`ясування обставин справи. 
Представник відповідача вказує на те, що суд першої інстанції в порушення ЦПК України, статті 6 Конвенції про захист прав людини та основних свобод, розглянув справу за відсутності відповідача, чим позбавив його конституційного права бути присутнім при розгляді справи та на справедливий і відкритий судовий розгляд, незалежним та безстороннім судом, а також позбавив можливості здійснити захист своїх прав, зокрема давати пояснення, представляти докази, заявляти клопотання, користуватися правовою допомогою, тобто порушений принцип справедливого судового розгляду.
Представник зазначає, що судом першої інстанції неповно і не всебічно з`ясовано обставини справи, посилаючись тільки на пояснення позивача. Так, судом першої інстанції не враховано те, що квартира АДРЕСА_3 перебувала у спільній частковій власності по 1/3 частині ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_5 .
Крім того ОСОБА_5 мав у власності земельну ділянку площею 0,0464 га кадастровий номер 8000000000 690653760023 розташовану за адресою: АДРЕСА_1 .
Після смерті ОСОБА_5 його спадок успадкували ОСОБА_1 та ОСОБА_3 .
Судом першої інстанції невірно встановлені частки та не враховано, те що після смерті ОСОБА_3 відкрилась спадщина: на 1/2 частку земельної ділянки площею 0,0464 га,кадастровий номер: 8000000000:90:537:0023, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , та на 1/2 частку квартири АДРЕСА_3 .
Судом першої інстанції не враховано, те що ОСОБА_1 законно прийняв свою частку в спадщині від свого батька, тобто суд безпідставно визнав свідоцтво на 1/2 частку майна за законом недійсним.
Крім того в позові позивач в першому пункті зазначив «на ? частку земельної ділянки площею 0,0464 га кадастровий номер 8000000000 690653760023 розташованої за адресою: АДРЕСА_1 ». Таким чином суд першої інстанції вийшов за межі позовних вимог, та судом невірно були встановлені правовідносини щодо спадщини.
На підставі викладеного, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.
 
Позивач та третя особа правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористались.
 
В судовому засіданні відповідач ОСОБА_1 та його представники -  адвокат Демакова Я.О., адвокат Борух С.В. підтримали апеляційну скаргу з підстав викладених у ній та просили про її задоволення.
Представник позивача - адвокат Самарцев Я.Ю. заперечував проти доводів апеляційної скарги, вважає рішення суду першої інстанції законим і обґрунтованим, просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін. 
Третя особа: Шоста Київська державна нотаріальна контора свого представника в судове засідання не направили. Про час та місце розгляду справи сторони повідомлялись шляхом направлення судових повідомлень на електронну адресу. 
 
Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників засідання, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, колегія суддів виходить з такого.
 
В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_1 посилається на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, щодо його належного повідомлення про судовий розгляд справи. А тому вказане питання підлягає вирішенню першочергово.
 
З матеріалів справи вбачається, що ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 22 серпня 2022 року відкрито провадження у справі та призначено її до розгляду за правилами загального позовного провадження в підготовчому судовому засіданні 10 жовтня 2022 року о 13.30 годин /т.1 а.с.38-39/.
Судове повідомлення про призначений розгляд справи на 10 жовтня 2022 року було сформоване для відповідача ОСОБА_1 29 серпня 2022 року із зазначенням поштової адреси /т.1 а.с.41/. За даними поштового відділення 04 жовтня 2022 року ОСОБА_1 було вручене направлена судом повідомлення /т.1 а.с.50/.
Згідно з довідкою, складено секретарем судового засідання 10 жовтня 2022 року справа була знята з розгляду у зв`язку з повітряною тривогою. Наступне судове засідання призначено на 15 листопада 2022 року о 10.45 годин /т.1 а.с.45/.
Судове повідомлення про призначений розгляд справи на 15 листопада 2022 року було сформоване для відповідача ОСОБА_1 20 жовтня 2022 року із зазначенням поштової адреси /т.1 а.с.47/. За даними поштового відділення 04 листопада 2022 року ОСОБА_1 було вручене направлене судом повідомлення /т.1 а.с.68/.
15 листопада 2022 року судом першої інстанції проведено підготовче судове засідання за відсутності сторін, постановлено ухвалу про витребування доказів та оголошено перерву до 22 лютого 2023 року об 11.00 годин /т.1 а.с.57-59/.
Судове повідомлення про призначений розгляд справи на 22 лютого 2023 року було сформоване для відповідача ОСОБА_1 22 листопада 2022 року із зазначенням поштової адреси /т.1 а.с.65/. За даними поштового відділення 29 листопада 2022 року ОСОБА_1 було вручене направлена судом повідомлення /т.1 а.с.69/.
21 лютого 2023 року представник відповідача ОСОБА_1 - адвокат Борух С.В. звернувся до суду з клопотанням про відкладення розгляду справи призначеної до розгляду на 22 лютого 2023 року /т.1 а.с.76-77/.
Згідно з довідкою, складено секретарем судового засідання 22 лютого 2023 року справа була знята з розгляду у зв`язку з перебуванням судді у відпустці. Наступне судове засідання призначено на 06 квітня 2023 року о 09.30 годин /т.1 а.с.71/.
Судове повідомлення про призначений розгляд справи на 06 квітня 2023 року було сформоване для відповідача ОСОБА_1 23 лютого 2023 року із зазначенням поштової адреси /т.1 а.с.74/. За даними поштового відділення 07 квітня 2023 року ОСОБА_1 було вручене направлене судом повідомлення /т.1 а.с.90а/.
Згідно з довідкою, складено секретарем судового засідання 06 квітня 2023 року справа була знята з розгляду у зв`язку з перебуванням судді у відпустці. Наступне судове засідання призначено на 13 липня 2023 року о 09.00 годин /т.1 а.с.83/.
Судове повідомлення про призначений розгляд справи на 13 липня 2023 року було сформоване для відповідача ОСОБА_1 09 травня 2022 року із зазначенням поштової адреси /т.1 а.с.85/. Також судом здійснено оголошення на сайті /т.1 а.с.88/.
13 липня 2023 року представник відповідача ОСОБА_1 - адвокат Борух С.В. звернувся до суду з клопотанням про відкладення розгляду справи призначеної до розгляду на 13 липня 2023 року /т.1 а.с.98/. 
13 липня 2023 року судом першої інстанції оголошено перерву в підготовчому судовому засіданні до 21 вересня 2023 року о 12.30 годин у зв`язку з відсутністю витребуваних доказів /т.1 а.с.99/.
Про призначений розгляд справи на 21 вересня 2023 року представник відповідача ОСОБА_1 - адвокат Борух С.В. повідомлений в приміщенні суду під розписку /т.1 а.с.100/.
21 вересня 2023 року судом першої інстанції оголошено перерву в підготовчому судовому засіданні до 09 листопада 2023 року о 09.00 годин у зв`язку з відсутністю витребуваних доказів /т.1 а.с.108/.
Про призначений розгляд справи на 09 листопада 2023 року представник відповідача ОСОБА_1 - адвокат Борух С.В. повідомлений в приміщенні суді під розписку /т.1 а.с.109/.
09 листопада 2023 року судом першої інстанції оголошено перерву в підготовчому судовому засіданні до 01 лютого 2024 року о 09.00 годин /т.1 а.с.114/.
Про призначений розгляд справи на 09 листопада 2023 року представник відповідача ОСОБА_1 - адвокат Борух С.В. повідомлений в приміщенні суді під розписку /т.1 а.с.115/.
01 лютого 2024 року представник відповідача ОСОБА_1 - адвокат Борух С.В. звернувся до суду з клопотанням провести судове засідання без їх участі /т.1 а.с.121/.
01 лютого 2024 року судом першої інстанції оголошено перерву в підготовчому судовому засіданні до 06 березня 2024 року у зв`язку з відсутністю витребуваних доказів /т.1 а.с.122/.
Про призначений розгляд справи на 06 березня 2024 року представник відповідача ОСОБА_1 - адвокат Борух С.В. повідомлений в приміщенні суді під розписку /т.1 а.с.125/.
05 березня 2024 року представник відповідача ОСОБА_1 - адвокат Борух С.В. звернувся до суду з клопотанням про відкладення розгляду справи призначеної до розгляду на 06 березня 2024 року /т.1 а.с.128-129/.
Згідно з довідкою, складено секретарем судового засідання 06 березня 2024 року справа була знята з розгляду у зв`язку з перебуванням судді у Вищому антикорупційному суді. Наступне судове засідання призначено на 22 квітня 2024 року о 10.00 годин /т.1 а.с.120/
Судове повідомлення про призначений розгляд справи на 22 квітня 2024 року було сформоване для відповідача ОСОБА_1 08 березня 2024 року із зазначенням поштової адреси /т.1 а.с.132/. Дані про вручення та/або причини невручення цього судового повідомлення в матеріалах справи відсутні. 
22 квітня 2024 року судом першої інстанції проведено підготовче судове засідання за відсутності сторін, постановлено ухвалу про закінчення підготовчого провадження та призначення справи до розгляду у відкритому судовому засіданні на 29 травня 2024 року о 09.30 годин /т.1 а.с.188-190/.
Судове повідомлення про призначений розгляд справи на 29 травня 2024 року було сформоване для відповідача ОСОБА_1 26 квітня 2024 року із зазначенням поштової адреси /т.1 а.с.193/. Дані про вручення та/або причини невручення цього судового повідомлення в матеріалах справи відсутні. 
29 травня 2024 року представником позивача Самарцевим Я.Ю. була подана заява про розгляд справи у їх відсутність /т.1 а.с.199/.
29 травня 2024 року згідно з протоколом судового засідання сторони не з`явились, суд ухвалив проводити розгляд справи за їх відсутності та ухвалив рішення по суті справи /т.1 а.с.200/.
 
Згідно ч.ч.1,2 ст.211 ЦПК України розгляд справи відбувається в судовому засіданні. Про місце, дату і час судового засідання суд повідомляє учасників справи.
В порядку визначеному ч.ч.2, 4,5,6 ст. 128 ЦПК України суд повідомляє учасників справи про дату, час і місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії, якщо їх явка є не обов`язковою. Судові повідомлення здійснюються судовими повістками-повідомленнями. Судова повістка про виклик повинна бути вручена з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи, але не пізніше ніж за п`ять днів до судового засідання, а судова повістка-повідомлення - завчасно. Судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається на офіційну електронну адресу відповідного учасника справи, у випадку наявності у нього офіційної електронної адреси або разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення у випадку, якщо така адреса відсутня, або через кур`єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи.
Відповідно до  п. 1 ч.2 ст. 223 ЦПК України суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку з таких підстав, як неявка в судове засідання учасника справи, щодо якого відсутні відомості про вручення йому повідомлення про дату, час і місце судового засідання.
Неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею (ч.1 ст.223 ЦПК України в редакції, чинній на момент розгляду справи судом першої інстанції).
Європейський суд з прав людини вказав, що принцип рівності сторін - один із складників ширшої концепції справедливого судового розгляду - передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом (GUREPKA v. UKRAINE (No. 2), № 38789/04, § 23, ЄСПЛ, від 08 квітня 2010 року).
Європейський суд з прав людини зауважив, що право на публічний розгляд, передбачене пунктом 1 статті 6 Конвенції, має на увазі право на «усне слухання». Право на публічний судовий розгляд становить фундаментальний принцип. Право на публічний розгляд було б позбавлене сенсу, якщо сторона в справі не була повідомлена про слухання таким чином, щоб мати можливість приймати участь в ньому, якщо вона вирішила здійснити своє право на явку до суду, встановлене національним законом. В інтересах здійснення правосуддя сторона спору повинна бути викликана в суд таким чином, щоб знати не тільки про дату і місце проведення засідання, але й мати достатньо часу, щоб встигнути підготуватися до справи (TRUDOV v. RUSSIA, № 43330/09, § 25, 27, ЄСПЛ, від 13 грудня 2011 року).
Верховний Суд неодноразово висловлював правову позицію щодо додержання правил належного повідомлення учасників судового  розгляду.
Так, Велика Палата Верховного Суду, зокрема в Постанові від 17 квітня 2018 року у справі № 200/11343/14-ц, вказала на те, що не повідомивши відповідача належним чином про час і місце розгляду справи, були порушені принципи рівності учасників цивільного процесу та змагальності сторін, які є складовими права на справедливий суд як частини верховенства права.
В постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 грудня 2018 року у справі №752/11896/17-ц вказано, що приписи ЦПК України як на момент ухвалення заочного рішення, так і на момент розгляду справи Великою Палатою Верховного Суду не дозволяють дійти висновку, що повернення повістки про виклик до суду з вказівкою причини повернення «за закінченням терміну зберігання» є доказом належного інформування відповідача про час і місце розгляду справи.
Аналогічні висновки наведені у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 24 лютого 2021 року в справі №466/5632/14-ц та інших.
 
Отже, аналіз матеріалів справи свідчить, що про судове засідання, призначене на 29 травня 2024 року, в якому ухвалене рішення суду першої інстанції, відповідач ОСОБА_1  та/або його представник не були повідомлені належним чином.
Враховуючи, що оскаржуване рішення суду першої інстанції постановлено без додержання норм процесуального права, щодо належного повідомлення  відповідача, що він посилається на це в доводах апеляційної скарги, що вказане порушення вважається порушенням принципів рівності учасників цивільного процесу та змагальності сторін, які є складовими права на справедливий суд як частини верховенства права, колегія суддів приходить до висновку про  наявність обов`язкової підстави для його скасування та ухвалення нового судового рішення.
 
Перевіряючи доводи апеляційної скарги по суті спору апеляційним судом встановлені наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини.
 
ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про смерть виданим Печерським районним у м. Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у м. Києві 11 травня 2016 року /т.1 а.с.140 на звороті/.
28 липня 2016 року із заявою про прийняття спадщини звернувся ОСОБА_1 , як син померлої і спадкоємець першої черги /т.1 а.с.140,145/.
28 липня 2016 року була відкрита спадкова справа після смерті ОСОБА_3 /т.1 а.с.141-143/.
16 листопада 2016 року ОСОБА_2 звернулася до Шостої київської нотаріальної контори із заявою щодо заборони у видачі свідоцтва на право на спадщину, мотивуючи тим що вона має право на спадщину проте випадково пропустила строк для її прийняття /т.1 а.с.152/.
13 січня 2017 року ОСОБА_2 звернулася до Шостої київської нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті бабусі, син якої, батько позивача - ОСОБА_4 , помер ІНФОРМАЦІЯ_1 /т.1 а.с.149 на звороті-151/
Рішенням Печерського районного суду міста Києва від 23 липня 2020 року у справі №757/2764/17-ц за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: Головне управління юстиції у місті Києві, було задоволено позов про визнання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, а також визнано поважною причину пропуску строку для прийняття спадщини та встановлено додатковий строк у 2 (два) місяці для подання заяви про прийняття спадщини з дня набрання рішенням суду законної сили /т.1 а.с.11-14,153-54/.
24 листопада 2020 року ОСОБА_2 звернулася до Шостої київської нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті бабусі, син якої, батько позивача - ОСОБА_4 , помер ІНФОРМАЦІЯ_1 /т.1 а.с.161 на звороті/.
Постановою Київського апеляційного суду від 19 травня 2021 року рішення Печерського районного суду м. Києва від 23 липня 2020 року було скасовано та ухвалено нове судове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено /т.1 а.с.164-167/.
Постановою Верховного Суду від  26 січня 2022 року у справі №757/2764/17- ц, постанову Київського апеляційного суду від 19 травня 2021 року скасовано, а рішення Печерського районного суду м. Києва від 23 липня 2020 року залишено в силі /т.1 а.с.16-24/.
Завідувач Шостої київської державної нотаріальної контори Капелька Н.М. в листі адресованому ОСОБА_2 вказала, що 26 серпня 2021 року на основі постанови апеляційного суду ОСОБА_1 були видані свідоцтва про право на спадщину за законом, що підтверджується спадковою справою, яку було надано суду. Також було роз'яснено, що за захистом своїх порушених, невизнаних, або оспорюваних прав, свобод чи інтересів позивач має право звернутися до суду /т.1 а.с.10/.
Так, 26 серпня 2021 року державним нотаріусом Шостої київської державної нотаріальної контори було видано свідоцтво про право на спадщину згідно з яким, спадкоємцем майна ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3   є його син ОСОБА_1 на частку та дружина ОСОБА_3 на частку. Спадщина на яку в указаній частині видано це свідоцтво складається з земельної ділянки площею 0,0464 га. Кадастровий номер: 8000000000:90:537:0023, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , що належала померлому на підставі державного акту про право приватної власності на землю І-КВ-148032, виданого Київською міською радою 31 січня 2001 року, на підставі рішення Київської міської ради від 28 січня 1999 року за № 114-11/215, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 90-2-07346. Свідоцтво про право на спадщину на (одну другу) частку земельної ділянки видано ОСОБА_1 . Свідоцтво про право на спадщину на (одну другу) частку не видано /т.1 а.с.8/.
Матеріали спадкової справи містять копію державного акту про право приватної власності на землю І-КВ-148032, виданого Київською міською радою 31 січня 2001 року, про право власності ОСОБА_5 на земельну ділянку площею 0,0464 га. Кадастровий номер:8000000000:90:537:0023, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 та Витяг з Державного земельного кадастру від 24 червня 2021 року /т.1 а.с.174-179/.
26 серпня 2021 року державним нотаріусом Шостої київської державної нотаріальної контори було видано свідоцтвом про право на спадщину згідно з яким, спадкоємцем майна ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , а саме 1/2 частини земельної ділянки площею 0,0464 га. кадастровий номер: 8000000000:90:537:0023, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 є її син ОСОБА_1 /т.1 а.с.7/. 
Згідно з витягом з державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 26 серпня 2021 року за ОСОБА_1 26 серпня 2021 року зареєстровано право власності на земельну ділянку площею 0,0464 га, кадастровий номер: 8000000000:90:537:0023, підставою для державної реєстрації визначено свідоцтво про право на спадщину від 26 серпня 2021 року /т.1 а.с.6/.
26 серпня 2021 року державним нотаріусом Шостої київської державної нотаріальної контори було видано свідоцтвом про право на спадщину згідно з яким, спадкоємцем майна ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3   є його син ОСОБА_1 на частку та дружина ОСОБА_3 на частку. Спадщина на яку в указаній частині видано це свідоцтво складається з 1/3  частини квартири за адресою: АДРЕСА_2 . Свідоцтво про право на спадщину на 1/6 (одну шосту) частку квартири видано ОСОБА_1 . Свідоцтво про право на спадщину на 1/6 (одну шосту) частку не видано /т.1 а.с.25,182 на звороті/.
26 серпня 2021 року державним нотаріусом Шостої київської державної нотаріальної контори було видано свідоцтвом про право на спадщину згідно з яким, спадкоємцем майна ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2   є її син ОСОБА_1 . Спадщина на яку в указаній частині видано це свідоцтво складається з 1/2  частини квартири за адресою: АДРЕСА_2 ., 1/3 частка якої належала померлій на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого відділом приватизації державного житлового фонду Печерського району м. Києва 09 грудня 2003 року, згідно з розпорядженням (наказом) від 09 грудня 2003 року №652, зареєстрованого в комунальному підприємстві Київському міському бюро технічної інвентаризації 22 грудня 2003 року за № 4783 та 1/6 частка якої належала на підставі того ж правовстановлюючого документа ОСОБА_5 , померлому ІНФОРМАЦІЯ_3 , спадкоємцем якого була його дружина ОСОБА_3 , яка прийняла спадщину, але не оформила своїх спадкових прав /т.1 а.с.26,182/.
Матеріали справи містять копію свідоцтва про право власності на житло, виданого відділом приватизації державного житлового фонду Печерського району м. Києва 09 грудня 2003 року, згідно з розпорядженням(наказом) від 09 грудня 2003 року № 652, зареєстрованого в комунальному підприємстві Київському міському бюро технічної інвентаризації 22 грудня 2003 року за № 4783 згідно з яким ОСОБА_5 , ОСОБА_3 та ОСОБА_1 є власниками квартири за адресою: АДРЕСА_2 ., в рівних долях /т.1 а.с.180/.
 
Згідно з витягом з державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 26 серпня 2021 року за ОСОБА_1 26 серпня 2021 року зареєстровано право власності на 2/3 частини квартири за адресою: АДРЕСА_2 . /т.1 а.с.9/.
За даними Реєстру територіальної громади м. Києва за адресою:  АДРЕСА_2 зареєстрований ОСОБА_1 /т.1 а.с.37/. 
 
 Відповідно до ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).
Статтею 1217 ЦК України передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом.
До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст. 1218 ЦК України).
Відповідно до ч.1 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою.
Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини (ч. 3 ст. 1223 ЦК України).
Відповідно до положень ч.ч. 1,2 ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається кожному з них із визначенням імені та часток у спадщині інших спадкоємців.
Свідоцтво про право на спадщину - це документ, який посвідчує перехід права на спадкове майно від спадкодавця до спадкоємців. Видачею свідоцтва про право на спадщину завершується оформлення спадкових прав.
У ст. 1300 ЦК України встановлено, що за згодою всіх спадкоємців, які прийняли спадщину, нотаріус або уповноважена на це посадова особа відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини може внести зміни до свідоцтва про право на спадщину. На вимогу одного із спадкоємців за рішенням суду можуть бути внесені зміни до свідоцтва про право на спадщину. У випадках, встановлених частинами першою і другою цієї статті, нотаріус видає спадкоємцям нові свідоцтва про право на спадщину.
Згідно зі ст. 1301 ЦК України свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом.
 
Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
За змістом ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
 
Об`єктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, спричинена поведінкою іншої особи.
Розпорядження своїм правом на захист є приписом цивільного законодавства і полягає в наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 02 лютого 2021 року у справі №925/642/19 зазначено, що позивач, тобто особа, яка подала позов, самостійно визначається з порушеним, невизнаним чи оспорюваним правом або охоронюваним законом інтересом, які потребують судового захисту. Обґрунтованість підстав звернення до суду оцінюються судом у кожній конкретній справі за результатами розгляду позову.
За статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визнається право людини на доступ до правосуддя, а за статтею 13 цієї   Конвенції - на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред`явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення.
Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам (подібні висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17 (пункт 57, ), від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16 (пункт 40), від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц, від 11 вересня 2019 року у справі № 487/10132/14-ц (пункт 89)).
У постанові від 04 листопада 2024 року у справі № 504/3606/14 Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду зауважив, що передбачені положеннями статей 1300 та 1301 ЦК України правові конструкції «внесення змін до свідоцтва про право на спадщину» та «визнання свідоцтва про право на спадщину» є різними.
Недійсність свідоцтва обумовлена певними «вадами», які існували в момент його видачі (зокрема, особа, якій видане свідоцтво, не мала права на спадкування, нікчемність заповіту). Тобто підстава недійсності свідоцтва як документа має існувати в момент його видачі.
Підстави внесення змін до свідоцтва не пов`язані з протиправною поведінкою (це можуть бути, зокрема, обставини які існували, але не були відомі усім учасникам спадкових відносин або ж виникли тільки після видачі свідоцтва про право на спадщину). Внесення змін до свідоцтва про право на спадщину можливе як згідно з рішенням суду, так і за згодою усіх спадкоємців, які прийняли спадщину, натомість визнання свідоцтва недійсним допускається тільки за підставі рішення суду.
У ЦК України не визначено підстав внесення змін до свідоцтва про право на спадщину. До них, зокрема, можливо віднести: прийняття спадщини спадкоємцем, який пропустив строк для прийняття спадщини, за письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину (частина друга статті 1272 ЦК України); прийняття спадщини спадкоємцем, який пропустив строк для прийняття спадщини, однак якому судом визначено додатковий строк, достатній для подання заяви про прийняття спадщини (частина третя статті 1272 ЦК України); виявлення спадкоємця, який вважається таким, що прийняв спадщину (частини третя та четверта статті 1268 ЦК України), але не отримав свідоцтва про право на спадщину і виявив намір його отримати; виявлення спадкового майна, на яке не було раніше видане свідоцтво про право на спадщину, внаслідок чого частки спадкоємців у спадщині змінилися, зокрема змінився розмір обов'язкової частки у спадщині (стаття 1241 ЦК України); зменшення розміру частки спадкоємця у спадщині за рішенням суду (наприклад, частина перша статті 1241 ЦК України).
Виявлення спадкоємця, який вважається таким, що прийняв спадщину, але не отримав свідоцтва про право на спадщину і виявив намір його отримати; виявлення спадкового майна, на яке не було раніше видане свідоцтво про право на спадщину, внаслідок чого частки спадкоємців у спадщині змінилися, є підставою для внесення змін до свідоцтва про право на спадщину, а не визнання його недійсним.
Подібний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 13 листопада 2019 року у справі № 758/5329/15, з яким погодився Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду та не вбачає правових підстав для відступу від нього.
 
З наведених обставин справи вбачається, що позивач ОСОБА_2 є спадкоємцем після смерті ОСОБА_3 , якій рішенням суду першої інстанції після перегляду Верховним Судом був встановлений додатковий строк для прийняття спадщини. 
Разом з цим, в період чинності рішення суду апеляційної інстанції про відмову у задоволенні позову ОСОБА_2 про встановлення додаткового строку на прийняття спадщини відповідачу ОСОБА_1 були видані свідоцтва про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 без урахування частки ОСОБА_2 . 
З урахуванням наведених вище положень чинного законодавства та судової практики, апеляційний суд вважає, що ЦК України передбачає два способи захисту прав спадкоємця, якому відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину: «внесення змін до свідоцтва про право на спадщину» (стаття 1300 ЦК України) та «визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину» (стаття 1301 ЦК України). Вибір способу захисту здійснює позивач.
Свідоцтво про право на спадщину підлягає визнанню недійсним у випадку доведення існування «вад» на момент його видачі, які свідчать про те, що особа, якій видано свідоцтво, не мала права на спадкування (особа не є спадкоємцем, спадкоємці попередньої черги прийняли спадщину, заповіт є нікчемним тощо).
Внесення змін до свідоцтва про право на спадщину застосовується за умови наявності у спадкоємця, якому воно видане, права на спадкування, однак в  іншому розмірі, з огляду на невраховані права на спадщину інших спадкоємців. Внесення змін до свідоцтва про право на спадщину можливе як на підставі рішення суду, так і за згодою усіх спадкоємців, які прийняли спадщину.
Виявлення спадкоємця, який вважається таким, що прийняв спадщину, але не отримав свідоцтва про право на спадщину і виявив намір його отримати, внаслідок чого частки спадкоємців у спадщині змінилися, є підставою для внесення змін до свідоцтва про право на спадщину, а не визнання його недійсним. А отже позивачем обраний невірний спосіб захисту, що не було враховано судом першої інстанції. 
До того ж слід погодитись з доводами апеляційної скарги відповідача, що судом першої інстанції не було здійснено перевірку обставин щодо прийняття відповідачем спадщини після померлої матері ОСОБА_3 та померлого батька ОСОБА_5 , що призвело до безпідставного визнання недійсним свідоцтва виданого відповідачу в порядку спадкування після смерті батька ОСОБА_5 разом з тим враховуючи, що позивачем не були заявлені позовні вимоги щодо внесення змін до свідоцтв про право на спадщину виданих відповідачу ОСОБА_1 після смерті матері ОСОБА_3 з обґрунтуванням часток спадкоємців у праві на спадщину, апеляційний суд діючи у межах принципу диспозитивності, позбавлений можливості здійснити відповідні дії, а тому заявлені позовні вимоги не підлягають до задоволення.
 
В порядку визначеному ст.141 ЦПК України, враховуючи відсутність підстав для задоволення заявлених позовних вимог, відсутні і підстави і для стягнення з відповідача на користь позивача суми понесених судових витрат.
 
На підставі викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що доводи апеляційної скарги відповідача спростовують висновки суду першої інстанції, судом допущено порушення норм процесуального права та невірне застосування норм матеріального права, а тому апеляційна скарга  підлягає до задоволення частково, а рішення суду першої інстанції скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні заявлених позовних вимог про визнання недійсними свідоцтв про право на спадщину.
 
Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд апеляційної інстанції
 
П О С Т А Н О В И В
 
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.
Рішення Печерського районного суду міста Києвавід 29 травня 2024 року - скасувати та ухвалити нове судове рішення.
Позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: Шоста Київська державна нотаріальна контора про визнання свідоцтва про право на спадщину недійсним - залишити без задоволення.
Постанова набирає законної сили з моменту її ухвалення, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 (тридцяти) днів з дня складення повного судового рішення.
 
Суддя-доповідач:                                                                             В.В. Соколова
 
Судді:                                                                                                 С.М. Верланов
 
                                                                                                             Н.В. Поліщук

Повний текст постанови складений 08 липня 2025 року.