Єдиний унікальний номер справи № 758/977/25
Провадження №22-ц/824/7654/2025

ПОСТАНОВА
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И
 
03 липня  2025 року                                                                                                     м. Київ
 
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
головуючого судді               Журби С.О., 
суддів                                     Писаної Т.О., Приходька К.П., 
розглянувши у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 на ухвалу Подільського районного суду м. Києва від 03 лютого 2025 року про направлення за підсудністю до Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу,
 
ВСТАНОВИВ:
 
У січні 2025 року позивач звернувся до Подільського районного суду м. Києва з позовом до відповідача про розірвання шлюбу.
Ухвалою судді Подільського районного суду м. Києва від 03 лютого 2025 року справу передано на розгляд до Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області.
Не погоджуючись із указаною ухвалою суду, 04 лютого 2025 року ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій зазначив, що вважає оскаржувану ухвалу суду незаконною і необґрунтованою та такою, що прийнята з порушенням вимог цивільного процесуального закону.  Просить апеляційний суд оскаржувану ухвалу скасувати та направити справу для продовження розгляду до Подільського районного суду м. Києва, за необхідності зупинити виконання ухвали суду. 
Свої позицію апелянт обґрунтував тим, що ним подано позов до Подільського районного суду м. Києва на підставі ч. 2 ст. 28 ЦПК України, яка дозволяє позивачу подавати позов за місцем свого проживання, якщо він не може виїхати до Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області за місцем проживання відповідача з поважних причин, зокрема через стан здоров`я, оскільки він є особою з інвалідністю 2 групи, що підтверджується відповідними документами. Проте суд першої інстанції не врахував ці обставини та безпідставно передав справу до іншого суду, порушивши його права на доступ до правосуддя. 
Передача справи до іншого суду значно ускладнює його можливість брати участь у судових засіданнях та реалізовувати своє право на судовий захист. Суд першої інстанції у своїй ухвалі не навів достатніх аргументів, чому він не може розглядати справу з урахуванням його права подавати позов за місцем проживання.
Станом на день розгляду справи апеляційним судом відзив на апеляційну скаргу не надійшов. 
Згідно із ч. 2 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на ухвали суду щодо передачі справи на розгляд іншого суду розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
За таких умов апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами без проведення судового засідання.
У відповідності до положень ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Згідно положень ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими (за умови дотримання встановлених законом умов) доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів прийшла до наступного висновку:
Передаючи матеріали справи на розгляд до іншого суду, суд першої інстанції послався на те, що:
- позивач у своїй позовній заяві, визначаючи підсудність позовної заяви про розірвання шлюбу, не вказав, якими саме положеннями ЦПК України він керувався;
- позивач зазначив адресу місця проживання відповідача ОСОБА_2 : АДРЕСА_1 , що  підтверджується відповіддю з Єдиного державного демографічного реєстру № 1087999 від 03.02.2025 року;
- згідно з адміністративно-територіальним поділом м. Києва та України зазначена адреса не належить до території Подільського району м. Києва, а відноситься до території Бердичівського району Житомирської області. У зв`язку з цим, суд не знайшов підстав, які б згідно зі ст. 28 ЦПК України дозволили позивачу обирати підсудність в Подільському районному суді м. Києва з урахуванням спору, який виник у сторін. 
Пославшись на положення ч. 2 ст. 28 ЦПК України суд також вказав про те, що позивач  не зазначив в позовній заяві, чи перебуває на його утриманні дитина відповідача ОСОБА_2 , чи стан його здоров`я є таким, що не дозволяє йому виїхати до зазначеного місця проживання відповідача. За таких умов суд першої інстанції вважав необхідним передати дану справу до Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області.
Колегія суддів  погоджується із таким висновком з таких підстав.
За загальним правилом, встановленим ч. 1 ст. 27 ЦПК України, позови до фізичної особи дійсно пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом.
В той же час, положеннями  ч. 2 ст. 28 ЦПК України позови про розірвання шлюбу можуть пред`являтися за зареєстрованим місцем проживання чи перебування позивача також у разі, якщо на його утриманні є малолітні або неповнолітні діти або якщо він не може за станом здоров`я чи з інших поважних причин виїхати до місця проживання відповідача. За домовленістю подружжя справа може розглядатися за зареєстрованим місцем проживання чи перебування будь-кого з них.
Як вбачається з матеріалів справи та підтверджується відповіддю з Єдиного державного демографічного реєстру № 1352485 від 06.05.2025 рокувідповідач  зареєстрована в  АДРЕСА_1 (а.с.53). За таких умов даний позов може бути поданий  до Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області за правилами ч.1 ст. 27 ЦПК України.
Правовий аналіз ст.ст. 27, 28 ЦПК України свідчить про те, що підсудність за вибором позивача (альтернативна підсудність) - це така підсудність, при якій позивачу надається право за своїм вибором пред`явити позов в один з декількох вказаних у законі судів. Разом із тим, правила альтернативної підсудності не позбавляють позивача права звернутися із позовом за правилами загальної підсудності (ч.1 ст.27 ЦПК України), оскільки позивач має право на вибір між кількома судами, яким згідно з цією статтею підсудна справа, за винятком виключної підсудності, встановленої ст.30 цього Кодексу (ч.16 ст. 28 ЦПК України).
Таким чином, позови про розірвання шлюбу можуть бути подані як за зареєстрованим місцем проживання (перебування) відповідача, так і за місцем проживання позивача за його вибором за умови, що на його утриманні перебувають малолітні або неповнолітні діти або якщо він не може за станом здоров`я чи з інших поважних причин виїхати до місця проживання відповідача.
У поданій позовній  заяві позивач зазначив про те, що являється інвалідом 2 групи та є непрацездатний, що стало підставою для неможливості  продовження шлюбу з відповідачем, з яким не має спільних дітей. Надана до суду першої інстанції позивачем копія пенсійного посвідчення №  НОМЕР_1 від 08.03.2023 року не містить інформації про те, що він має інвалідність 2 групи. Крім того, позивач не на навів посилань на процесуальний закон, яким керувався при подачі позову (а.с.3).  
На думку апеляційного суду, декларативне, без посвідчення відповідними доказами, що мали б бути надані до суду І інстанції, зазначення у позові про наявність пільги автоматично не означає, що в позивача відсутня можливість виїхати до Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області для розгляду справи за його позовом. 
Відповідно до частин 1-4 ст. 12 УПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Відповідно до ч. 3 ст. 367 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
З огляду на зазначені положення процесуального закону, апеляційний суд не може врахувати надану позивачем до апеляційної скарги копію пенсійного посвідчення №  НОМЕР_2 від 22.01.2025 року, в якому зазначено про наявність у ОСОБА_1 загального захворювання, другої групи інвалідності (а.с.32), оскільки апелянтом в апеляційній скарзі не наведено обґрунтувань та не надано доказів на підтвердження  неможливості  подання зазначеного документу до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
На думку апеляційного суду, на час вирішення питання підсудності справи судом першої інстанції у останнього не було належних підстав вважати необхідним застосування в даному випадку правил альтернативної підсудності, відтак суд ухвалив судове рішення у відповідності до вимог закону та матеріалів справи згідно положень ст. 27 ЦПК України за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання або перебування відповідача.
Таким чином, встановивши, що справа підсудна  Бердичівському міськрайонному суду Житомирської області, із врахуванням вимог загальної підсудності, що передбачені ч. 1 ст. 27 ЦПК України, Подільський районний суд м. Києва правомірно передав справу на розгляд до цього суду ухвалою від 03 лютого 2025 року на підставі п. 1 ч. 1 ст. 31 ЦПК України.
За таких обставин, доводи апеляційної скарги є безпідставними, а тому суд апеляційної інстанції прийшов до висновку про те, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, підстави для скасування судового рішення - відсутні.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст.ст.7,367, 369, 374, 375, 381, 382, 389 ЦПК України, суд
 
ПОСТАНОВИВ:
 
            Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Ухвалу Подільського районного суду м. Києва від 03 лютого 2025 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.
 
Головуючий                                                                                            С.О. Журба
 
Судді:                                                                                                       Т.О. Писана 
 
                                                                                                                              К.П. Приходько