П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа №  560/18335/24 
                                                                               Головуючий у 1-й інстанції:  Козачок І.С. 
Суддя-доповідач:  Граб Л.С. 
24 червня 2025 року 
м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді:  Граб Л.С. 
суддів:  Матохнюка Д.Б.  Сторчака В. Ю. 

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу військової частини НОМЕР_1 на рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 18 березня 2025 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії, 
В С Т А Н О В И В :
ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до військової частини НОМЕР_1 , в якому просив: 
-визнати протиправним та скасувати рішення від 04.12.2024 №1772/19920 про відмову в задоволенні рапорту від 18.10.2024 щодо його звільнення з військової служби у запас відповідно до п.п. "г" п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" у зв`язку з потребою у сторонньому догляді матері, яка є особою з інвалідністю ІІ групи;
-зобов`язати відповідача звільнити його з військової служби у запас відповідно до п.п. "г" п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу".
Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 18 березня 2025 року позов задоволено:
-визнано протиправною та скасовано відмову військової частини НОМЕР_1 у задоволенні рапорту ОСОБА_1 про звільнення з військової служби, викладену у повідомленні від 04.12.2024 №1772/79920;
-зобов`язано військову частину НОМЕР_1 звільнити ОСОБА_1 з військової служби у запас відповідно до п. п. "г" п. 2 ч. 4 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу".
Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, у якій просив скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити. 
В обґрунтування апеляційної скарги апелянт послався на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, порушення норм процесуального права, що, на його думку, призвело до неправильного вирішення спору.
Апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, у відповідності до вимог п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України.       
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга  підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.
Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 був призваний на військову службу, яку проходить у військовій частині НОМЕР_1 .
Позивач звернувся з рапортом від 18.10.2024 на ім`я командира військової частини НОМЕР_1 в якоум просив клопотати перед вищим керівництвом про його звільнення з військової служби на підставі п. п. "г" п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" від 25.03.1992 №2232-Х.
До рапорту ОСОБА_1 надав наступні документи: нотаріально завірену копію паспорта ОСОБА_1 , РНОКПП ОСОБА_1 , витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження, свідоцтва про народження ОСОБА_1 , паспорта ОСОБА_2 , РНОКПП ОСОБА_2 , довідки МСЕК від 30.08.2024, висновку ЛКК від 04.09.2024, довідки ЛКК від 04.09.2024, супровідного листа Ярмолинеької селищної ради, акту проведення обстеження сім`ї, заяви матері про догляд, довідки про склад сім`ї, витягу про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб, свідоцтва про розірвання шлюбу батьків, свідоцтва про смерть ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_2 .
Як зазначено судом першої інстанції, рапорт ОСОБА_1 був розглянутий відповідачем та за результатами розгляду відповідач прийняв висновок №1772/19920 від 04.12.2024 про відмову у звільненні позивача з військової служби, у якому вказано, що з урахуванням наданих позивачем до рапорту документів, можна зробити висновок про те, що ОСОБА_1 підтвердив наявність у нього матері з інвалідністю ІІ групи, її потребу в здійсненні за нею догляду, надано документи, які підтверджують відсутність інших осіб (витяг про зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб, довідку про склад сім`ї, акт проведення обстеження сім`ї), однак не виконано вимогу, передбачену Інструкцією про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у збройних Силах України, затвердженою наказом Міністра оборони України від 23.07.2024 №495, а саме: акт обстеження сімейного стану військовослужбовця не затверджений керівником територіального центру комплектування та соціальної підтримки, а долучений акт проведення обстеження сім`ї складений комісією за участі старости села Пасічна, Магнишівка, ОСОБА_7 . Також зазначено, що у разі надання акту обстеження сімейного стану військовослужбовця, затвердженого керівником територіального центру комплектування та соціальної підтримки, у позивача будуть наявні підстави для звільнення з військової служби. Рекомендовано звернутись до суду з позовом щодо оскарження бездіяльності керівника ІНФОРМАЦІЯ_1 в частині незатвердження акту обстеження сімейного стану ОСОБА_1 .
Вищезазначене слугувало підставою для звернення позивачем до суду з даним позовом. 
Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із того, що відповідач визнав ту обставину, що ОСОБА_1 надав усі необхідні документи, які підтверджують наявність підстав для звільнення з військової служби, окрім одного - акту обстеження сімейного стану військовослужбовця із зазначенням інформації про наявність чи відсутність осіб, які здійснюють або можуть здійснювати такий догляд, затверджений керівником територіального центру комплектування та соціальної підтримки. Водночас, суд вказав, Інструкція про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затверджена наказом Міністра оборони України 10.04.2009 року №170, не передбачає форму такого акту, а також документу, що встановлює склад відповідної комісії ТЦК та СП.
Переглядаючи оскаржуване судове рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіряючи дотримання судом першої інстанцій норм процесуального права при встановленні фактичних обставин у справі та правильність застосування ним норм матеріального права, колегія суддів виходить із наступного.
Частинами 1, 2, 4 - 6 статті 2 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" № 2232-XII від 25.03.1992 визначено, що військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.
Проходження військової служби здійснюється: громадянами України - у добровільному порядку (за контрактом) або за призовом; іноземцями та особами без громадянства - у добровільному порядку (за контрактом) на посадах, що підлягають заміщенню військовослужбовцями рядового, сержантського і старшинського складу Збройних Сил України, Державної спеціальної служби транспорту та Національної гвардії України.
Порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.
Види військової служби: строкова військова служба; військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період; військова служба за контрактом осіб рядового складу; військова служба за контрактом осіб сержантського і старшинського складу; військова служба (навчання) курсантів вищих військових навчальних закладів, а також вищих навчальних закладів, які мають у своєму складі військові інститути, факультети військової підготовки, кафедри військової підготовки, відділення військової підготовки; військова служба за контрактом осіб офіцерського складу; військова служба за призовом осіб офіцерського складу; військова служба за призовом осіб із числа резервістів в особливий період.
Підстави звільнення з військової служби передбачені статтею 26 Закону N 2232-XII  і залежать від виду військової служби.
Відповідно до абзацу 12 пункту 3 частини 12 статті 26 Закону №2232-XII військовослужбовці звільняються з військової служби через необхідність здійснювати постійний догляд за одним із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка), який є особою з інвалідністю I чи II групи, за умови відсутності інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення такої особи або якщо інші члени сім`ї першого чи другого ступеня споріднення самі потребують постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я.
Відповідно до частини 7 статті 26 Закону №2232-XII звільнення військовослужбовців з військової служби здійснюється в порядку, передбаченому положеннями про проходження військової служби громадянами України.
Порядок проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України врегульований Положенням про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженим Указом Президента України від 10 грудня 2008 року № 1153 (зі змінами) (далі - Положення № 1153).
За змістом абзаців 2 та 3 пункту 12 Положення №1153, право видавати накази по особовому складу надається командирам, командувачам, начальникам, керівникам (далі - командири (начальники) органів військового управління, з`єднань, військових частин, установ, організацій, вищих військових навчальних закладів, військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти, які утримуються на окремих штатах (далі - військові частини), за посадами яких штатом передбачено військове звання полковника (капітана 1 рангу) і вище, а також керівникам служб персоналу Міністерства оборони України та Генерального штабу Збройних Сил України.
Пунктом 233 Положення №1153 закріплено, що військовослужбовці, які бажають звільнитися з військової служби, подають по команді рапорти та документи, які підтверджують підстави звільнення. У рапортах зазначаються: підстави звільнення з військової служби; думка військовослужбовця щодо його бажання проходити службу у військовому резерві Збройних Сил України за відповідною військово-обліковою спеціальністю; районний (міський) територіальний центр комплектування та соціальної підтримки, до якого повинна бути надіслана особова справа військовослужбовця.
Як з`ясовано судом, спірні правовідносини у цій справі виникли у зв`язку з відмовою у звільненні ОСОБА_1 згідно поданого рапорту з військової служби за сімейними обставинами у зв`язку необхідністю здійснення постійного догляду за його матір`ю – інвалідом ІІ групи ОСОБА_2 .
Підставою для відмови позивачу у звільненні слугувала саме недоведеність ним факту необхідності у здійсненні постійного догляду за його матір`ю з тих причин, що позивачем до свого рапорту не додано один із документів, який підтверджує відсутність в особи інших членів сім`ї першого ступеня споріднення, зокрема акт обстеження сімейного стану військовослужбовця із зазначенням інформації про наявність чи відсутність інших осіб, які здійснюють або можуть здійснювати такий догляд, затвердженого керівником територіального центру комплектування та соціальної підтримки.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам в цій частині, колегія суддів вказує на наступне.
02 жовтня 2024 року набрав чинності Наказ Міністерства оборони України від 23.07.2024   № 495  “Про затвердження Змін до Інструкції про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України”.
Відповідно до п. 14 вказаних змін було доповнено та змінено додаток 19 до Інструкції про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України (затв. наказом Міністра оборони України від 10.04.2009 №170), тобто перелік документів для звільнення з військової служби.
Одним із необхідних документів для звільнення з військової служби за сімейними обставинами є акт обстеження сімейного стану військовослужбовця, затверджений керівником ТЦК та СП, з інформацією про наявність чи відсутність інших осіб, які здійснюють або можуть здійснювати догляд за особами, що його потребують.
Районні ТЦК та СП наділені повноваженнями перевіряти сімейний стан військовослужбовця за зверненням командира в/ч або за заявою родичів (за наявності підстав). Це передбачено абзацом 16 пункту 11 Положення про територіальні центри комплектування та соціальної підтримки (затв. постановою КМУ від 23.12.2022 № 154).
Варто зауважити, що вказана норма не містить обмеження щодо виду служби, яку проходить військовослужбовець. Відповідно ТЦК та СП можуть проводити перевірку сімейного стану військовослужбовців, які проходять військову службу як за контрактом, так і за призовом під час мобілізації, на особливий період.
Отже, із цього слідує, що питання щодо отримання акту обстеження сімейного стану військовослужбовця, із зазначенням інформації про наявність або відсутність інших осіб, які здійснюють або можуть здійснювати догляд за особою, лежить в площині дій які має вчиняти командир (командування) військової частини при розгляді рапорту військовослужбовця щодо його звільнення з військової служби за сімейними обставинами.
З матеріалів справи вбачається, що  командир  військової частини НОМЕР_1 звертався до ІНФОРМАЦІЯ_1 з запитом щодо проведення перевірки та складання акту обстеження, однак отримав відмову.
При цьому, відповідач обмежився виключно поданням запиту і після отримання відмови жодних заходів спрямованих на перевірку наявності підстав для звільнення позивача з військової служби, не вживав.
В той же час, суд першої інстанції обгрунтовано зауважив, що позивачем подано пакет документів, в тому числі акт проведення обстеження сім`ї, виданий Ярмолинецькою селищною радою,  з яких вбачається, що такі родичі І та ІІ ступенів споріднення, як чоловік, батьки, рідні брати, сестри у ОСОБА_2 відсутні. Тоді як акт обстеження сімейного стану військовослужбовця ІНФОРМАЦІЯ_2 , неможливо одержати з причин, що не залежать від волі позивача.
Із цього слідує, що розгляд рапорту позивача здійснено відповідачем поверхово, без з`ясування та перевірки усіх обставин, необхідних для прийняття законного рішення.
Поряд з цим, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що відповідачем  прийнято рішення за наслідками розгляду рапорту.
Лист  від 04.12.2024 №1772/19920, яким позивача та його адвоката повідомлено про відсутність акта, передбаченого Інструкцією  №170 та рекомендовано оскаржити бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_2 , не є свідченням прийняття відповідно до чинного законодавства рішення за наслідками розгляду рапорту військовослужбовця, оскільки питання звільнення позивача з військової служби по суті відповідачем не розглядалось.
Отже, до розгляду військовою частиною НОМЕР_1 питання про звільнення позивача з військової служби, суд позбавлений можливості вирішити даний спір, адже лише після прийняття рішення уповноваженим суб`єктом владних повноважень щодо розгляду рапорту про звільнення з військової служби по суті, суд може надати оцінку його відповідності вимогам закону.
Зважаючи на вищенаведене, колегія суддів вважає, що для належного захисту порушених прав позивача, необхідно визнати протиправною бездіяльність відповідача що полягає у неналежному розгляді рапорту позивача про звільнення з військової служби та зобов`язання в/ч НОМЕР_1 повторно розглянути рапорт ОСОБА_1 про звільнення його з військової служби за сімейними обставинами на підставі пп. г частини 4 статті 26 Закону № 2232-XII.
Відповідно до ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Колегія суддів також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.
Підсумовуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції при вирішенні даного публічно-правового спору не в повному обсязі встановив фактичні обставини справи та не надав їм належної правової оцінки, а доводи апеляційної скарги частково спростовують висновки суду першої інстанції та дають правові підстави для скасування оскаржуваного судового рішення.
У силу п.2 ч.1 ст.315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.
Згідно зі ст.317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення зокрема є, неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
За таких обставин, колегія суддів вважає, що необхідно скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову про часткове задоволення позову. 
Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В:
апеляційну скаргу військової частини НОМЕР_1 задовольнити частково.
Рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 18 березня 2025 року скасувати.
Прийняти нову постанову, якою позов задовольнити частково.
Визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 що полягає у неналежному розгляді рапорту ОСОБА_1 від 18.10.2024 про звільнення з військової служби на підставі  п.п. "г" п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу". 
Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 повторно розглянути рапорт ОСОБА_1 від 18.10.2024 про звільнення з військової служби на підставі   п.п. "г" п. 2 ч. 4 ст. 26  Закону України  "Про військовий обов`язок і військову службу" та прийняти рішення.
В решті позову відмовити.  

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає. 

Головуючий	 	 	Граб Л.С.	
 	 	 	 	
Судді	 	    	Матохнюк Д.Б.    Сторчак В. Ю.