ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 серпня 2025 року	Львів	Справа № 380/4937/25 пров. № А/857/25563/25	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
головуючого судді                                                  Заверухи О.Б.,
суддів                                                                      Гудима Л.Я., Качмара В.Я.,

розглянувши в електронній формі в порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 19 травня 2025 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчити дії, 

суддя (судді) в суді першої інстанції – Сподарик Н.І.,
час ухвалення рішення – не зазначено,
місце ухвалення рішення – м. Львів,
дата складання повного тексту рішення – не зазначено,

В С Т А Н О В И В:

13 березня 2025 року ОСОБА_1 звернулась в суд з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області у якій просила: визнати протиправною бездіяльність щодо неврахування страхового стажу набутого на території Королівства Іспанії у період з 01.06.2002 по 16.08.2013 у кількості 2284 дні; зобов`язати повторно розглянути заяву від 18 вересня 2024 року про зарахування страхового стажу набутого на території Королівства Іспанія та здійснити перерахунок пенсії за віком; зобов`язати зарахувати страховий стаж набутий на території Королівства Іспанія у період із 01.06.2002 по 16.08.2013 у кількості 2284 днів.
На обґрунтування позовних вимог зазначає, що перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України у Львівській області та з 20.04.2015 отримує пенсію за віком до статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Вказує на протиправність дій відповідача щодо відмови у зарахуванні до її страхового стажу періодів роботи в Королівстві Іспанії відповідно до формуляру Е/UCR-3 та перерахунку у зв`язку з цим її пенсії починаючи з 23.06.2024 відповідно до поданої заяви.
Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 19 травня 2025 року адміністративний позов задоволено частково. Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області щодо відмови у зарахуванні до трудового (страхового) стажу ОСОБА_1 періодів її роботи в Королівстві Іспанія відповідно до формуляру E/UCR-3 №29/2023/803787. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області зарахувати ОСОБА_1 до трудового (страхового) стажу періоди її роботи в Королівстві Іспанія відповідно до формуляру E/UCR-3 № 29/2023/803787.
Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що 07.10.1996 між Україною і Королівством Іспанія укладено Угоду про соціальне забезпечення громадян, яка ратифікована Законом України «Про ратифікацію Угоди між Україною і Королівством Іспанія про соціальне забезпечення громадян» від 17.12.1997 № 741/97-ВР. Відповідно до ст. 5 Угоди кожна з Договірних Сторін виплачуватиме заінтересованим особам, які проживають на території іншої Договірної Сторони, передбачену допомогу відповідно до свого законодавства, якщо цією Угодою не передбачено інше. На виконання ст. 21 Угоди Міністерством праці та соціальної політики України і Міністерством праці та соціальних питань Королівства Іспанія 17.01.2001 було укладено Адміністративний договір про порядок застосування Угоди між Україною та Королівством Іспанія про соціальне забезпечення громадян. Отже, чинним законодавством передбачена можливість зарахування до страхового стажу періоду роботи на території Королівства Іспанія за умови відповідного документального підтвердження стажу компетентними органами. Судом першої інстанції встановлено, що від Компетентного органу Іспанії надійшов формуляр E/UCR-3 № 29/2023/803787, яким підтверджується наявність у позивача трудового стажу на території Королівства Іспанії у кількості 2284 дні. Отже, вказаним формуляром підтверджується, що позивач була працевлаштована офіційно та сплачувала відповідні внески згідно із законодавством Іспанії.   При призначенні пенсії в Україні страховий стаж, набутий на території Королівства Іспанія, може бути врахований лише для визначення права на пенсію. Відтак частина пенсії за страховий стаж, набутий на території Королівства Іспанія, призначається іспанською стороною, а за страховий стаж набутий на території України  українською стороною. Пенсія призначається шляхом підсумовування іспанського та українського страхового стажу лише для набуття права на пенсію і жодним чином не впливає на її розмір. Відтак, суд першої інстанції прийшов до висновку, що стаж роботи позивача на території Королівства Іспанія, документально підтверджений компетентними органами Королівства Іспанія, який становить 2284 дні, підлягає зарахуванню до трудового (страхового) стажу, однак не може враховуватися при визначенні розміру пенсії позивача. Отже, суд першої інстанції вважав неправомірними дії відповідача щодо відмови у зарахуванні до трудового (страхового) стажу позивача відповідних періодів роботи, але водночас відхилив позовні вимоги в частині зобов`язання пенсійного органу здійснити перерахунок раніше призначеної позивачу пенсії за віком з урахуванням такого трудового стажу.
Не погодившись з прийнятим рішенням, Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області подало апеляційну скаргу, в якій просило скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове, яким в задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.
Доводи апеляційної скарги обґрунтовує тим, що оскаржуване рішення є незаконним та необґрунтованим, прийняте з порушенням норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи. Зокрема, зазначає, що положення Угоди між Україною і Королівством Іспанія про соціальне забезпечення громадян базуються на пропорційному принципі, за яким право на пенсію визначається виходячи із сумарного страхового стажу, набутого на території обох держав, і кожна держава призначає та виплачує пенсію за страховий стаж, набутий на своїй території. Вказує, що при призначенні пенсії в Україні страховий стаж, набутий на території Королівства Іспанія, може бути врахований лише для визначення права на пенсію і жодним чином не впливає на її розмір.
Представником позивача подано відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначено, що суд першої інстанції прийшов до обгрунтованого висновку про задоволення позовних вимог. 
Суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження) (п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України).
Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу з наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши обставини справи та доводи апеляційної скарги, відзиву на апеляційну скаргу, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з наступних підстав.
Як встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_1 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України у Львівській області та з 20.04.2015 отримує пенсію за віком до статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
18.09.2024 позивач звернулась до ГУ ПФУ у Львівській області із заявою, в якій просила зарахувати до страхового стажу періоди трудової діяльності у Королівстві Іспанія та здійснити перерахунок пенсії з урахуванням страхового стажу трудової діяльності у Королівстві Іспанія з 23.06.2024.
Листом від 01.10.2024 за № 22753-24408/А-52/8-1300/24, ГУ ПФУ у Львівській області повідомлено позивачку про те, розмір пенсії обчислено з урахуванням страхового стажу роботи 25 років 06 місяців 10 днів (стаж враховано по 28.02.2015), коефіцієнт стажу – 0,25500 та із середньомісячної заробітної плати – 6  914,34 грн. (7  994,47 показник середньої заробітної плати, який враховується для обчислення пенсії х 0,86489) за період роботи з 01.03.1984 по 28.02.1989 та з 01.07.2000 по 28.02.2015 згідно індивідуальних відомостей про застраховану особу, коефіцієнт заробітку – 0,86489.
Розмір пенсійної виплати станом на 01.10.2024 становить 2  725,00 грн, а саме:
- розмір пенсії за віком згідно ст. 27 – 1  763,16 грн (6  914,34 грн х0,25500);
- доплата до пенсії при неповному стажі – 243,69 грн;
- підвищення ст. 29 ч. 3 (10%) – 176,32 грн;
- доплата до мінімальної пенсійної виплати (2  361 грн) – 177,83 грн;
- доплата особам, яким не виповнилося 70 років – 364,00 грн.
Положення Угоди між Україною і Королівством Іспанія про соціальне забезпечення громадян від 07.10.1996 та Адміністративного Договору про порядок застосування Угоди між Україною і Королівством Іспанія про соціальне забезпечення громадян базуються на пропорційному принципі, за яким кожна держава призначає пенсію за страховий стаж, набутий на її території, та за своїм національним законодавством. При цьому, для визначення права на пенсію береться до уваги також страховий стаж, набутий на території іншої договірної сторони. За період страхового стажу на території Іспанії, пенсія призначається за законодавством Королівства Іспанія. Нарахування та виплата пенсії проводиться відповідно до норм чинного законодавства.
Приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції прийшов до висновку про задоволення позовних вимог в частині визнання протиправними дій відповідача щодо відмови у зарахуванні до трудового (страхового) стажу позивача періодів її роботи в Королівстві Іспанія відповідно до формуляру E/UCR-3 позивачу до трудового (страхового) стажу періоди її роботи в Королівстві Іспанія відповідно до формуляру E/UCR-3 №29/2023/803787.
Колегія суддів погоджується з обґрунтованістю такого висновку суду першої інстанції з наступних підстав.
З 01.01.2004 набрав чинності Закон України від 09.07.2003 № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі – Закон № 1058-IV), який, згідно з преамбулою, розроблений відповідно до Конституції України та Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом. Зміна умов і норм загальнообов`язкового державного пенсійного страхування здійснюється виключно шляхом внесення змін до цього Закону.
Відповідно до ст. 1 Закону № 1058-IV пенсія – щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її особою з інвалідністю, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом.
Частиною першою статті 9 Закону № 1058-IV передбачено, що відповідно до цього Закону в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.
Судом першої інстанції встановлено, що позивач перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України у Львівській області та з 2015 року отримує пенсію за віком відповідно до ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
07.10.1996 між Україною і Королівством Іспанія укладено Угоду про соціальне забезпечення громадян, яка ратифікована Законом України «Про ратифікацію Угоди між Україною і Королівством Іспанія про соціальне забезпечення громадян» від 17.12.1997 № 741/97-ВР (далі – Угода).
Відповідно до ст. 5 Угоди кожна з Договірних Сторін виплачуватиме заінтересованим особам, які проживають на території іншої Договірної Сторони, передбачену допомогу відповідно до свого законодавства, якщо цією Угодою не передбачено інше.
Згідно із ч. 1, 2 ст. 10 Угоди працівник, який постійно або тимчасово підпадав під дію законодавства тієї чи іншої Договірної Сторони, матиме право на допомогу, яка регулюється цією главою на таких умовах: компетентні органи кожної Договірної Сторони визначають право на допомогу та обчислюють її, враховуючи тільки трудовий чи страховий стаж, який був набутий під час поширення на працівника дії законодавства цієї Сторони; так само Компетентні органи кожної Договірної Сторони визначають право на допомогу, додаючи до свого трудового чи страхового стажу трудовий чи страховий стаж, набутий згідно із законодавством іншої Договірної Сторони.
На виконання ст. 21 Угоди Міністерством праці та соціальної політики України і Міністерством праці та соціальних питань Королівства Іспанія 17.01.2001 було укладено Адміністративний договір про порядок застосування Угоди між Україною та Королівством Іспанія про соціальне забезпечення громадян (далі – Адміністративний договір).
Відповідно до ч. 4 ст. 5 Адміністративного договору коли у клопотанні про призначення пенсії, що подається згідно з пунктом 1 цієї статті, зазначається трудовий чи страховий стаж, що підпадає під законодавство однієї з Договірних Сторін, а клопотання подається до Компетентного органу іншої Договірної Сторони, ця остання сторона надсилає клопотання і подані документи до Органу координації іншої Договірної Сторони, зазначивши дату подання клопотання.
Згідно із  ч. 1, 3 ст. 6 Адміністративного договору Компетентний орган однієї Договірної Сторони, який прийняв документи для відкриття справи, заповнює титульний формуляр згідно з встановленим зразком і без затримок надсилає два примірники до Органу координації іншої Договірної Сторони.
Титульні формуляри доповнюються документами, які підтверджують дані, наведені у них.
Після отримання формуляра Компетентний орган однієї Договірної Сторони повертає Компетентному органу іншої Договірної Сторони один примірник формуляра, де повинно бути вказано трудовий чи страховий стаж, набутий відповідно до її законодавства, і розмір допомоги, призначеної зацікавленій особі.
Отже, чинним законодавством передбачена можливість зарахування до страхового стажу періоду роботи на території Королівства Іспанія за умови відповідного документального підтвердження стажу компетентними органами.
Судом першої інстанції правильно встановлено, що від Компетентного органу Іспанії надійшов формуляр E/UCR-3 № 29/2023/803787, яким підтверджується наявність у позивача трудового стажу на території Королівства Іспанії у кількості 2284 дні.
Вказаним формуляром E/UCR-3 № 29/2023/803787, підтверджується, що позивач була працевлаштована офіційно та сплачувала відповідні внески згідно із законодавством Іспанії.
Суд апеляційної інстанції враховує, що положення Угоди між Україною і Королівством Іспанія про соціальне забезпечення громадян базуються на пропорційному принципі, за яким право на пенсію визначається виходячи із сумарного страхового стажу, набутого на території обох держав, і кожна держава призначає та виплачує пенсію за страховий стаж, набутий на своїй території. При призначенні пенсії в Україні страховий стаж, набутий на території Королівства Іспанія, може бути врахований лише для визначення права на пенсію.
Відтак, частина пенсії за страховий стаж, набутий на території Королівства Іспанія, призначається іспанською стороною, а за страховий стаж набутий на території України – українською стороною. Пенсія призначається шляхом підсумовування іспанського та українського страхового стажу лише для набуття права на пенсію і жодним чином не впливає на її розмір.
Угода про соціальне забезпечення громадян, укладена між Україною і Королівством Іспанія, дає змогу підсумувати стаж і визначити право на призначення пенсії особі на території України. Однак, пенсія призначається тільки за стаж, набутий безпосередньо на території України.
Беручи до уваги приписи Угоди про соціальне забезпечення громадян, укладеної між Україною і Королівством Іспанія, при призначенні пенсії Пенсійний фонд України підсумовує увесь стаж здобутий, як на території України, так і на території Королівства Іспанія, і з нього визначає теоретичну пенсію. Розмір української пенсії розраховується пропорційно до стажу, отриманого в Україні.
Наведена вище правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 20.09.2022 у справі № 640/12141/20, де також наголошено на тому, що відповідний стаж роботи громадянина України в Королівстві Іспанія може зараховуватися лише для встановлення права на пенсію, але не враховується при визначенні її розміру в Україні. Угода дозволяє громадянам, які працювали в обох державах, підсумувати стаж для отримання права на пенсію, однак сума пенсії в Україні визначається лише на основі стажу, набутого в Україні, без урахування стажу, здобутого в Іспанії.
З огляду на вказане, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що стаж роботи позивача на території Королівства Іспанія, документально підтверджений компетентними органами Королівства Іспанія, який становить 2284 дні, підлягає зарахуванню до трудового (страхового) стажу, однак не може враховуватися при визначенні розміру пенсії позивача.
Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що дії відповідача щодо відмови у зарахуванні до трудового (страхового) стажу позивача відповідних періодів роботи є протиправними, при цьому водночас відсутні підстави для задоволення позовних вимог в частині зобов`язання пенсійного органу здійснити перерахунок раніше призначеної позивачу пенсії за віком з урахуванням такого трудового стажу.
При цьому, колегія суддів бере до уваги у висновки у справі № 640/12141/20, де Верховний Суд за результатами касаційного перегляду скасував рішення судів першої та апеляційної інстанцій у частині зобов`язання територіального управління Пенсійного фонду України здійснити позивачу перерахунок пенсії з урахуванням трудового (страхового) стажу, здобутого на території Королівства Іспанія, та в цій частині ухвалив нову постанову, якою відмовив у задоволенні такої позовної заяви, залишивши в силі судові рішення в частині зобов`язання пенсійного органу зарахувати позивачу до загального трудового (страхового) стажу відповідний трудовий стаж, здобутий на території Королівства Іспанія.
Колегія суддів також враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок, крім іншого, акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.
Також згідно позиції Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформованої, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; пункт 29).
Відповідно до ч. 2 ст. 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.
Таким чином, доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи.
За наведених обставин колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, тому оскаржуване рішення слід залишити без змін.
Керуючись ст. 243, ст. 308, ст. 311, п. 1 ч. 1 ст. 315, ст. 316, ч. 1 ст. 321, ст. 322, ст. 325 КАС України, суд –

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 19 травня 2025 року у справі № 380/4937/25 – без змін.
Постанову разом із паперовими матеріалами справи надіслати до суду першої інстанції для приєднання до матеріалів справи.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України.

Головуючий суддя	 	О. Б. Заверуха 	
судді	 	Л. Я. Гудим 	
 	 	В. Я. Качмар