ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 620/13201/24                                                                 Суддя (судді) першої інстанції: Бородавкіна С.В.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  11 червня 2025 року                                                                                            м. Київ
          
Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Карпушової О.В., суддів: Епель О.В., Файдюка В.В., секретар судового засідання Євгейчук Ю.О., за участі позивача ОСОБА_1 та його представника Аніщенка О.Г., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 06 лютого 2025 р. у справі за адміністративним позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління Державної податкової служби у Чернігівській області   про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень - рішень,

                                                     В С Т А Н О В И В : 
02.10.2024 до Чернігівського окружного адміністративного суду надійшов позов фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Чернігівській області (надалі - ГУДПС у Чернігівській області), про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 18.09.2024 №14281/Ж10/25-01-24-05, №14278/Ж10/25-01-24-05, №14284/Ж10/25-01-24-05 та №14276/Ж10/25-01-24-05.
Позовні вимоги обґрунтовано тим, що позивачка не згодна з висновками відповідача щодо порушення нею податкового законодавства, зокрема статті 177 Податкового кодексу України, оскільки позивачкою належним чином задекларовано суму чистого оподатковуваного доходу. 
Крім того, позивачка зазначає, що акт перевірки складено з порушенням розділу ІІІ Порядку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 20.08.2015 №727. 
Рішенням Чернігівького окружного адміністративного суду від 06.02.2025 позовні вимоги задоволено частково: визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Чернігівській області від 18.09.2024 №14276/Ж10/25-01-24-05 в частині збільшення податкового зобов`язання на суму 5508,76 грн. та застосування штрафних (фінансових) санкцій в сумі 1377,20 грн. та податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Чернігівській області від 18.09.2024 №14284/Ж10/25-01-24-05 в частині збільшення податкового зобов`язання на суму 459,07 грн. та застосування штрафних (фінансових) санкцій в сумі 115,76 грн. У задоволенні решти позовних вимог - відмовлено.  
Приймаючи таке рішення суд перші інстанції виходи з того, що позивачем не доведено обґрунтованість частини позовних вимог належними та достатніми доказами.
Відповідач апеляційну скаргу на рішення суду в частині задоволених позовних вимог не подавав.
Позивач подав апеляційну скаргу на рішення суду в частині відмовлених позовних вимог.
Апелянт просить скасувати судове рішення як таке, що прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.
Доводи апеляційної скарги аналогічні доводам позовної заяви.
Відповідачем  подано відзив на апеляційну скаргу. 
У судовому засіданні позивач та її представник підтримали доводи апеляційної скарги та додаткові свої пояснення, представник відповідача у попередньому судовому засідання 28.05.2025 підтримав відзив та заперечував проти задоволення апеляційної скарги. 
Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення сторін, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке. 

Обставини справи.
Судом першої та апеляційної інстанцій встановлено, що ОСОБА_1 зареєстрована як фізична особа-підприємець, про що до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань внесено відповідний запис. Основним видом господарської діяльності позивача є 16.10 Лісопильне та стругальне господарство. Позивач є платником на додану вартість, що сторонами не заперечується.
На підставі пп. 20.1.4 п. 20.1 ст. 20, пп. 78.1.5 п. 78.1 ст. 78, ст. 82 Податкового кодексу України, ч. 1 ст. 13 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», відповідно до направлень від 23.08.2024 №2019/Ж3/25-01-04-05, №2020/Ж3/25-01-24-05 та наказу від 23.08.2024 №1143-п, виданих ГУДПС у Чернігівській області, посадовими особами відповідача проведено документальну планову виїзну перевірку ФОП ОСОБА_1 щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та пати податків і зборів, виконання вимог валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2017 по 31.12.2023, дотримання законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2021 по 31.12.2023, відповідно до затвердженого плану перевірок.
За результатами перевірки складено акт від 06.09.2024 №11801/Ж5/25-01-24-05/ НОМЕР_1 (а.с. 26-87 т.1), у якому зазначено про порушення позивачем вимог податкового законодавства, а саме:
    - п. 177.4 ст.177 Податкового кодексу України, у зв`язку з чим ФОП ОСОБА_1 завищено витрати за перевіряємий період на загальну суму 202032,14 грн. (в тому числі за 2019 рік на 2373,26 грн., за 2020 рік на 6962,19 грн., за 2021 рік на 82770,88 грн., за 2022 рік на 47383,51 грн., за 2023 рік на 62542,30 грн.);
- п. 177.2 ст.177 Податкового кодексу України, у зв`язку з чим ФОП ОСОБА_1 занижено суму чистого оподатковуваного доходу на загальну суму 202032,14 грн. (в тому числі за 2019 рік на 2373,26 грн., за 2020 рік на 6962,19 грн., за 2021 рік на 82770,88 грн., за 2022 рік на 47383,51 грн., за 2023 рік на 62542,30 грн.).
Усього донараховано податку на доходи фізичних осіб за актом перевірки - 36365,79 грн., в тому числі за 2019 рік - 427,19 грн., за 2020 рік - 1253,19 грн., за 2021 рік - 14898,76 грн., за 2022 рік - 8529,03 грн., за 2023 рік - 11257,62 грн.
- п. 292.1 ст. 292 Податкового кодексу України, у зв`язку з чим ФОП ОСОБА_1 занижено суму доходу від здійснення підприємницької діяльності на спрощеній системі оподаткування за період з 01.01.2018 по 30.06.2018 на 202885,40 грн.
Усього донараховано єдиного податку за актом перевірки - 30432,81 грн., в тому числі за 2018 рік - 30432,81 грн.
- пп. 1.1 п. 16-1 підрозділу 10 Податкового кодексу України, внаслідок чого занижено суму військового збору, що підлягає сплаті до бюджету за результатами перевірки на 3030,50 грн., в тому числі за 2019 рік - 35,60 грн., за 2020 рік - 104,44 грн., за 2021 рік - 1241,57 грн., за 2022 рік - 710,76 грн., за 2023 рік - 938,13 грн.
Усього донараховано військового збору за актом перевірки 3030,50 грн., в тому числі за 2019 рік - 35,60 грн., за 2020 рік - 104,44 грн., за 2021 рік - 1241,57 грн., за 2022 рік - 710,76 грн., за 2023 рік - 938,13 грн;
- ст. 44, п. 177.10 ст. 177, п. 296.1 ст. 296 Податкового кодексу України, абз. 6 п. 6 ст. 128 Господарського кодексу України та п. 1 Порядку ведення книги обліку доходів і витрат, яку ведуть фізичні особи-підприємці, крім осіб, що обрали спрощену систему оподаткування, і фізичні особи, які провадять незалежну професійну діяльність, а саме: ФОП ОСОБА_1 на перевірку не надано книгу обліку доходів та книгу обліку доходів і витрат;
- п. 198.5 ст. 198 Податкового кодексу України, а саме: ФОП ОСОБА_1 не нарахувала податкові зобов`язання за перевіряємий період на 763096,00 грн., в тому числі за грудень 2023 року на 763096,00 грн.;
- п. 201.10 ст. 201 Податкового кодексу України, а саме позивач не зареєструвала податкові накладні з податку на додану вартість за перевіряємий період на загальну суму ПДВ 763096,00 грн., в тому числі грудень 2023 року на 763096,00 грн.;
- п. 198.5 ст. 198, п. 200.1 ст. 200 Податкового кодексу України, у зв`язку з чим ФОП ОСОБА_1 занижено податок на додану вартість, що підлягає сплаті до бюджету за перевіряємий період на загальну суму 763096,00 грн., в тому числі грудень 2023 року на 763096,00 грн.
Усього донараховано податку на додану вартість на загальну суму 763096,00 грн., в тому числі грудень 2023 року на 763096,00 грн.
- абз. 1 ч. 8 ст. 9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», а саме: було несвоєчасно сплачено єдиний соціальний внесок з сум заробітної плати;
- пп. 49.18.5 п. 49.18 ст. 49, абз. 2 п. 177.11 ст. 177 Податкового кодексу України - до ГУДПС у Чернігівській області несвоєчасно подано декларації про майновий стан та доходи за 2020 рік;
- пп. 49.18.2 п. 49.18 ст. 49, абз «б» п. 176.2 ст. 176 Податкового кодексу України, податковий розрахунок сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку і утриманого з них податку за 3 квартал 2021 року.
На підставі вказаних висновків перевірки ГУДПС у Чернігівській області винесено податкові повідомлення-рішення від 18.09.2024 (а.с. 11-25 т.1):
№14281/Ж10/25-01-24-05, яким позивачу нараховано штрафні санкції з податку на додану вартість в сумі 3400,00 грн. за відсутність реєстрації податкових накладних;
№14278/Ж10/25-01-24-05, яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання з податку на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг) на загальну суму 953870,00 грн. (763096,00 грн. - основне зобов`язання, 190774,00 грн. - штрафні (фінансові) санкції);
№14284/Ж10/25-01-24-05, яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання з військового збору, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування, в загальній сумі 3788,12 грн. (3030,50 грн. - основне зобов`язання, 757,62 грн. - штрафні (фінансові) санкції);
№14276/Ж10/25-01-24-05, яким збільшено суму грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування, в загальній сумі 45457,54 грн. (36365,79 грн. - основне зобов`язання, 9091,45 грн. - штрафні (фінансові) санкції).
Вказані обставини підтверджені належним, достатніми та допустимими доказами. 

Нормативно-правове  обґрунтування.
Стаття 19 Конституції України  передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені  Конституцією  та законами України.
Податковий кодекс України  регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів. їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.
Відповідно до пп. 14.1.36 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України господарська діяльність - діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.
Згідно з пп. 14.1.39 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України грошове зобов`язання платника податків - сума коштів, яку платник податків повинен сплатити до відповідного бюджету як податкове зобов`язання та/або штрафну (фінансову) санкцію, що справляється з платника податків у зв`язку з порушенням ним вимог податкового законодавства та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також санкції за порушення законодавства у сфері зовнішньоекономічної діяльності .
Підпунктом 14.1.156 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України встановлено, що податкове зобов`язання - сума коштів, яку платник податків, у тому числі податковий агент, повинен сплатити до відповідного бюджету як податок або збір на підставі, в порядку та строки, визначені податковим законодавством (у тому числі сума коштів, визначена платником податків у податковому векселі та не сплачена в установлений законом строк).
Відповідно до п. 44.1 ст. 44 Податкового кодексу України для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.
Відповідно до п. 44.2 ст. 44 Податкового кодексу України для обрахунку об`єкта оподаткування платник податку на прибуток використовує дані бухгалтерського обліку та фінансової звітності щодо доходів, витрат та фінансового результату до оподаткування.
Об`єктом оподаткування резидента відповідно до п. 163.1 ст. 163 Податкового кодексу України є: загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід; доходи з джерела їх походження в Україні, які остаточно оподатковуються під час їх нарахування (виплати, надання); іноземні доходи - доходи (прибуток), отримані з джерел за межами України.
Згідно з п. 164.1 ст. 164 Податкового кодексу України базою оподаткування є загальний оподатковуваний дохід, з урахуванням особливостей, визначених цим розділом.
Загальний оподатковуваний дохід - будь-який дохід, який підлягає оподаткуванню, нарахований (виплачений, наданий) на користь платника податку протягом звітного податкового періоду.
У разі використання права на податкову знижку базою оподаткування є чистий річний оподатковуваний дохід, який визначається шляхом зменшення загального оподатковуваного доходу з урахуванням пункту 164.6 цієї статті на суми податкової знижки такого звітного року.
Базою оподаткування для доходів, отриманих від провадження господарської або незалежної професійної діяльності, є чистий річний оподатковуваний дохід, який визначається відповідно до пункту 177.2 статті 177 та пункту 178.3 статті 178 цього Кодексу.
У свою чергу, п. 177.2 ст. 177 Податкового кодексу України визначено, що об`єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та негрошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов`язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця.
Відповідно до п. 177.4 ст. 177 Податкового кодексу України до переліку витрат, безпосередньо пов`язаних з отриманням доходів, належать:
- витрати, до складу яких включається вартість сировини, матеріалів, товарів, що утворюють основу для виготовлення (продажу) продукції або товарів (надання робіт, послуг), купівельних напівфабрикатів та комплектуючих виробів, палива й енергії, будівельних матеріалів, запасних частин, тари й тарних матеріалів, допоміжних та інших матеріалів, які можуть бути безпосередньо віднесені до конкретного об`єкта витрат;
- витрати на оплату праці фізичних осіб, що перебувають у трудових відносинах з таким платником податку (далі - працівники), які включають витрати на оплату основної і додаткової заробітної плати та інших видів заохочень і виплат виходячи з тарифних ставок, у вигляді премій, заохочень, відшкодувань вартості товарів (робіт, послуг), витрати на оплату за виконання робіт, послуг згідно з договорами цивільно-правового характеру, будь-яка інша оплата у грошовій або натуральній формі, встановлена за домовленістю сторін (крім сум матеріальної допомоги, які звільняються від оподаткування згідно з нормами цього розділу);
- обов`язкові виплати, а також компенсація вартості послуг, які надаються працівникам у випадках, передбачених законодавством, внески платника податку на обов`язкове страхування життя або здоров`я працівників у випадках, передбачених законодавством;
- суми податків, зборів, пов`язаних з проведенням господарської діяльності такої фізичної особи - підприємця (крім податку на додану вартість для фізичної особи - підприємця, зареєстрованого як платник податку на додану вартість, та акцизного податку, податку на доходи фізичних осіб з доходу від господарської діяльності, податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, з об`єктів житлової нерухомості); суми єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у розмірах і порядку, встановлених законом; платежі, сплачені за одержання ліцензій на провадження певних видів господарської діяльності фізичною особою - підприємцем, роялті на користь правовласників, як винагорода за використання об`єктів авторського права і (або) суміжних прав чи як відрахування на користь правовласників на підставі договорів, укладених таким платником податку з організаціями колективного управління відповідно до Закону України "Про ефективне управління майновими правами правовласників у сфері авторського права і (або) суміжних прав", одержання дозволу, іншого документа дозвільного характеру, пов`язаних з господарською діяльністю фізичної особи - підприємця;
- інші витрати, до складу яких включаються витрати, що пов`язані з веденням господарської діяльності, які не зазначені в підпунктах 177.4.1 - 177.4.3 цього пункту, до яких відносяться витрати на відрядження найманих працівників, на послуги зв`язку, реклами, плати за розрахунково-касове обслуговування, на оплату оренди, ремонт та експлуатацію майна, що використовується в господарській діяльності, на транспортування готової продукції (товарів), транспортно-експедиційні та інші послуги, пов`язані з транспортуванням продукції (товарів), вартість придбаних послуг, прямо пов`язаних з виробництвом товарів, виконанням робіт, наданням послуг.
При цьому, пп. 177.4.5 п. 177.4 ст. 177 Кодексу передбачено, що не включаються до складу витрат підприємця:
витрати, не пов`язані з провадженням господарської діяльності такою фізичною особою - підприємцем;
витрати на придбання, самостійне виготовлення основних засобів та витрати на придбання нематеріальних активів, які підлягають амортизації;
витрати на придбання та утримання основних засобів, визначених абзацами восьмим - десятим підпункту 177.4.6 цього пункту;
документально не підтверджені витрати.
Відповідно до пп. 177.4.6 п. 174.6 ст. 177 Податкового кодексу України зазначені у цій статті підприємці мають право (за власним бажанням) включати до складу витрат, пов`язаних з провадженням їх господарської діяльності, амортизаційні відрахування з відповідним веденням окремого обліку таких витрат. При цьому амортизації підлягають:
витрати на придбання основних засобів та нематеріальних активів;
витрати на самостійне виготовлення основних засобів, реконструкцію, модернізацію та інші види поліпшення основних засобів (крім поточного ремонту).
Не підлягають амортизації та повністю включаються до складу витрат звітного періоду витрати на: проведення поточного ремонту; ліквідацію основних засобів (у частині залишкової вартості).
Не підлягають амортизації такі основні засоби: земельні ділянки; об`єкти житлової нерухомості; легкові автомобілі.
Статтею 185 Податкового кодексу України установлено, що об`єктом оподаткування податком на додану вартість є операції платників податку з постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу, у тому числі операції з безоплатної передачі та з передачі права власності на об`єкти застави позичальнику (кредитору), на товари, що передаються на умовах товарного кредиту, а також з передачі об`єкта фінансового лізингу у володіння та користування лізингоодержувачу/орендарю; постачання послуг, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу; ввезення товарів на митну територію України;) вивезення товарів за межі митної території України; постачання послуг з міжнародних перевезень пасажирів і багажу та вантажів залізничним, автомобільним, морським і річковим та авіаційним транспортом.
Операції, зазначені у статті 185 цього Кодексу, крім операцій, що не є об`єктом оподаткування, звільнених від оподаткування, та операцій, до яких застосовується нульова ставка та 7 і 14 відсотків, оподатковуються за ставкою, зазначеною в підпункті "а" пункту 193.1 статті 193 цього Кодексу, яка є основною (п. 194.1 ст. 194 Кодексу).
Відповідно до вимог п. 188.1. ст. 188 Податкового кодексу України база оподаткування операцій з постачання товарів/послуг визначається виходячи з їх договірної вартості з урахуванням загальнодержавних податків та зборів (крім акцизного податку, який нараховується відповідно до підпунктів 213.1.9 і 213.1.14 пункту 213.1 статті 213 цього Кодексу, збору на обов`язкове державне пенсійне страхування, що справляється з вартості послуг стільникового рухомого зв`язку, податку на додану вартість та акцизного податку на спирт етиловий, що використовується виробниками - суб`єктами господарювання для виробництва лікарських засобів, у тому числі компонентів крові і вироблених з них препаратів (крім лікарських засобів у вигляді бальзамів та еліксирів).
При цьому база оподаткування операцій з постачання товарів/послуг не може бути нижче ціни придбання таких товарів/послуг, база оподаткування операцій з постачання самостійно виготовлених товарів/послуг не може бути нижче звичайних цін, а база оподаткування операцій з постачання необоротних активів не може бути нижче балансової (залишкової) вартості за даними бухгалтерського обліку, що склалася станом на початок звітного (податкового) періоду, протягом якого здійснюються такі операції (у разі відсутності обліку необоротних активів - виходячи із звичайної ціни), за винятком: товарів (послуг), ціни на які підлягають державному регулюванню; газу, який постачається для потреб населення; електричної енергії, ціна на яку склалася на ринку електричної енергії.
До складу договірної (контрактної) вартості включаються будь-які суми коштів, вартість матеріальних і нематеріальних активів, що передаються платнику податків безпосередньо покупцем або через будь-яку третю особу у зв`язку з компенсацією вартості товарів/послуг. До складу договірної (контрактної) вартості не включаються суми неустойки (штрафів та/або пені), три проценти річних від простроченої суми та інфляційні витрати, відшкодування шкоди, у тому числі відшкодування упущеної вигоди за рішеннями міжнародних комерційних та інвестиційних арбітражів або іноземних судів, що отримані платником податку внаслідок невиконання або неналежного виконання договірних зобов`язань.
До бази оподаткування включаються вартість товарів/послуг, які постачаються (за виключенням суми компенсації на покриття різниці між фактичними витратами та регульованими цінами (тарифами) у вигляді виробничої дотації з бюджету та/або суми відшкодування орендодавцю - бюджетній установі витрат на утримання наданого в оренду нерухомого майна, на комунальні послуги та на енергоносії), та вартість матеріальних і нематеріальних активів, що передаються платнику податків безпосередньо отримувачем товарів/послуг, поставлених таким платником податку.
Статтею 198 Податкового кодексу України урегульовано порядок нарахування та сплати податку на додану вартість.
Так, до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів (у тому числі у зв`язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного капіталу та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу; ґ) ввезення товарів та/або необоротних активів на митну територію України.
Датою віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з рахунку платника податку в банку / небанківському надавачу платіжних послуг на оплату товарів/послуг, а в разі постачання товарів/послуг, оплата яких здійснюється електронними грошима, - дата списання електронних грошей платника податків як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, на електронний гаманець постачальника; дата отримання платником податку товарів/послуг.
Платник податку зобов`язаний нарахувати податкові зобов`язання виходячи з бази оподаткування, визначеної відповідно до пункту 189.1 статті 189 цього Кодексу, та скласти не пізніше останнього дня звітного (податкового) періоду і зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних в терміни, встановлені цим Кодексом для такої реєстрації, зведену податкову накладну за товарами/послугами, необоротними активами придбаними/виготовленими з податком на додану вартість (для товарів/послуг, необоротних активів, придбаних або виготовлених до 1 липня 2015 року, - у разі якщо під час такого придбання або виготовлення суми податку були включені до складу податкового кредиту), у разі якщо такі товари/послуги, необоротні активи призначаються для їх використання або починають використовуватися:
а) в операціях, що не є об`єктом оподаткування відповідно до статті 196 цього Кодексу (крім випадків проведення операцій, передбачених підпунктом 196.1.7 пункту 196.1 статті 196 цього Кодексу) або місце постачання яких розташоване за межами митної території України;
б) в операціях, звільнених від оподаткування відповідно до статті 197, підрозділу 2 розділу XX цього Кодексу, міжнародних договорів (угод) (крім випадків проведення операцій, передбачених підпунктом 197.1.28 пункту 197.1 статті 197 цього Кодексу та операцій, передбачених пунктом 197.11 статті 197 цього Кодексу);
в) в операціях, що здійснюються платником податку в межах балансу платника податку, у тому числі передача для невиробничого використання, переведення виробничих необоротних активів до складу невиробничих необоротних активів;
г) в операціях, що не є господарською діяльністю платника податку (крім випадків, передбачених пунктом 189.9 статті 189 цього Кодексу).
Відповідно до п. 200.1 ст. 200 Податкового кодексу України сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов`язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.
Відповідно до положень пп. 14.1.231 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України розумна економічна причина (ділова мета) причина, яка може бути наявна лише за умови, що платник податків має намір одержати економічний ефект у результаті господарської діяльності.
Статтею 1 Закону України від 16.07.1999 №996-XIV «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» (далі - Закон №996-XIV) визначено, що господарська операція - дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства; первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію.
Відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону №996-XIV підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.
Згідно з ч. 2 ст. 9 Закону №996-XIV первинні документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади і прізвища (крім первинних документів, вимоги до яких встановлюються Національним банком України) осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.
Первинні документи, складені в електронній формі, застосовуються у бухгалтерському обліку за умови дотримання вимог законодавства про електронні документи та електронний документообіг.
Згідно з пп. 14.1.138 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України основні засоби - матеріальні активи, у тому числі запаси корисних копалин, наданих у користування ділянок надр (крім вартості землі, незавершених капітальних інвестицій, автомобільних доріг загального користування, бібліотечних і архівних фондів, матеріальних активів, вартість яких не перевищує 20000 гривень, невиробничих основних засобів і нематеріальних активів), що призначаються платником податку для використання у господарській діяльності платника податку, вартість яких перевищує 20 000 гривень і поступово зменшується у зв`язку з фізичним або моральним зносом та очікуваний строк корисного використання (експлуатації) яких з дати введення в експлуатацію становить понад один рік (або операційний цикл, якщо він довший за рік).

Висновки суду.
Справу розглянуто у межах доводів апеляційної скарги позивача.
Отже, зі системного аналізу вищенаведених норм закону слід зробити висновок, що аналіз реальності господарської діяльності повинен здійснюватися на підставі даних податкового, бухгалтерського обліку платника податків та відповідності їх дійсному економічному змісту, і при цьому в первинних документах, які є підставою для бухгалтерського обліку, фіксуються дані лише про фактично здійснені господарські операції, а господарська операція може вважатися вчиненою в межах господарської діяльності платника податків, якщо вона здійснена за наявності розумних економічних причин (ділової мети) і пов`язана з господарською діяльністю платника податків.
Матеріалами справи підтверджено, що ФОП ОСОБА_1 (орендар) відповідно до договорів оренди від 03.01.2018, від 04.01.2022 та від 02.01.2023 орендує у ФОП ОСОБА_2 (орендодавець) нежитлові приміщення із прилеглими до них територіями, розташовані за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 106-115 т.2).
Умовами Договорів та Додаткових угод до них передбачено, що орендодавець зобов`язується робити капітальний ремонт переданого приміщення, пов`язаний із загальним капітальним ремонтом будинку, а орендар зобов`язується робити поточний ремонт використовуваних приміщень за власний рахунок.
Також на підставі договору позички нерухомого майна від 01.01.2019 №1 позивач (користувач) прийняла у безоплатне користування від ФОП ОСОБА_2 : частину нежитлового приміщення (офісного) на першому поверсі, загальною площею 16 кв.м (кабінет №1), з санвузлом та примикаючу до нього частину нежитлового приміщення, загальною площею 12 кв.м (кабінет №2), у будівлі, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 ; частину нежитлового приміщення гаражу, площею 400 кв.м, у будівлі, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Мета позички: для використання у господарській діяльності користувача, розміщення його працівників, ремонту і зберігання техніки (а.с. 116-118 т.2).
Крім того, приміщення, які передані в оренду та у позичку, та прилегла до них територія використовуються також і орендодавцем - ФОП ОСОБА_2 . 
Разом з тим, з метою утримання у належному стані орендованого та запозиченого майна, прилеглої території ФОП ОСОБА_1 придбала та використала: плити OSB у кількості 11 шт., цемент у кількості 304 шт, бетон М200 у кількості 7 куб.м, металопластикові конструкції в кількості 2,925 кв.м, металопластикові конструкції в кількості 5,728 кв.м, шифер, профнастил, іншні будівельні матеріали, вартість яких віднесена нею до складу витрат (а.с. 117-120, 123-131, 134-136, 138, 142, 144-148, 150-151, 156, 158, 161, 163-164 т.1).
На підтвердження використання будівельних матеріалів представник позивача у підготовчому судовому засіданні надав дефективні акти, акти списання (а.с. 93-105, 180-181 т.2).
Згідно з податковими накладними, покупцем у яких вказано ФОП ОСОБА_1 (а.с. 227-235, 247-250 т.1, 1-4, 13-19, 21-30, 40-47, 56-62, 64-73, 83-91 т.2), позивач віднесла до складу податкового кредиту суми ПДВ за наслідками господарської операції з купівлі-продажу будівельних матеріалів.
Також позивач до складу витрат віднесла суми на амортизацію основних засобів таких як: бензопили, газонокосарки бензинові, телевізор Xiaomi, телевізор Samsung, звукова панель (саундбар) Sony HT-S350, кронштейн Simpler 49ЕТ; кавовий автомат OCS PHEDRA EVO 9GR ІСЗ; мобільний телефон Apple iPhone 12 Pro Max; ворота промислові секційні (а.с. 121, 122, 132, 133, 149, 152-155, 166-170, 175-185, 188-216 т.1).
ФОП ОСОБА_1 , як покупець згідно з податковими накладними, за наслідками операцій з купівлі-продажу вищезазначеного товару, віднесла до складу податкового кредиту відповідні суми ПДВ (а.с. 236-138, 242-243 т.1, 7-12, 31, 51-55, 74, 92 т.2).
Позивач до складу податкового кредиту також віднесла суми ПДВ за наслідками операцій з купівлі-продажу: автомобілів Toyota C-HR 2.0 CVT RPEMIUM, 2018 р.в., Toyota LAND CRUISER, 2021 р.в., придбаних відповідно до наказів від 01.08.2018 №1 та від 12.10.2021 №5 у зв`язку з виробничими потребами (в тому числі вартість їх технічного обслуговування), систем відеоспостереження (а.с. 88-102, 104-116, 137, 143, 157, 159-160, 171-173, 186-187, 217-226, 239-242, 244-246 т.1, 5-6, 20, 33-39, 48-50, 63, 75-82 т.2).
Вказане апелянтом не заперечувалось.
Отже, ФОП ОСОБА_1 протягом перевіряємого періоду до складу витрат віднесено суму коштів, витрачених на придбання таких товарів як: плити OSB; цемент портландцемент; бетон М200; металопластикові конструкції в кількості 2,925 кв.м; металопластикові конструкції в кількості 5,728 кв.м, використання яких відповідач не пов`язує з отриманням доходів від здійснення господарської діяльності, оскільки договорами оренди не передбачено проведення орендарем капітального ремонту нежитлових приміщень та прилеглих територій. 
Так, позивачка не надала суду акти виконаних робіт та акти списання будівельних матеріалів. 
Щодо ремонту приміщення, то головним критерієм для розмежування поліпшення й ремонту є факт одержання майбутніх економічних вигід, який визначають ще на початковому етапі проведення ремонтно-будівельних робіт.
Тому, відповідно до наданих суду дефективних актів (а.с. 180-181 т.2) будівельні матеріали використані ФОП ОСОБА_1 для проведення таких робіт: установлення металевих огорож з улаштуванням фундаментів під стовпи; улаштування зовнішнього оздоблення гаражу з утепленням; улаштування внутрішнього оздоблення гаражу; улаштування внутрішнього оздоблення офісного приміщення; ремонт бетонної підлоги з нанесенням нового покриття; улаштування залізобетонного покриття території.
Для підтвердження використання спірних матеріалів надано акти списання (а.с. 93-102-103 т.2).
Таким чином, у сукупності наданих документів, суд першої інстанції робить висновок, певні товарно-матеріальні цінності, вказані у вищезазначених документах, не можуть свідчити про їх використання для поточного ремонту, оскільки вони фактично є окремими об`єктами основних засобів, а характер проведених робіт (зокрема установлення металевих огорож, улаштування оздоблення, залізобетонного покриття території) вказує на поліпшення основних засобів, що збільшує майбутні економічні вигоди від використання такого об`єкта його власником.
Такий висновок суду колегія суддів вважає правильним, оскільки він грунтується на чинному законодавстві. 
Так, капітальний ремонт будівлі - це комплекс ремонтно-будівельних, робіт, який передбачає заміну, відновлювання та модернізацію конструкцій і обладнання будівель в зв`язку з їх фізичною зношеністю та руйнуванням, поліпшення експлуатаційних показників, а також покращання планування будівлі і благоустрою території без зміни будівельних габаритів об`єкта. Капітальний ремонт передбачає призупинення на час виконання робіт експлуатації будівлі в цілому або її частин (за умови їх автономності) , а поточний ремонт - це комплекс ремонтно-будівельних робіт, який передбачає систематичне та своєчасне підтримання експлуатаційних якостей та попередження передчасного зносу конструкцій і інженерного обладнання. Якщо будівля в цілому не підлягає капітальному ремонту, комплекс робіт поточного ремонту може враховувати окремі роботи, які класифікуються як такі, що відносяться до капітального ремонту (крім робіт, які передбачають заміну та модернізацію конструктивних елементів будівлі). Поточний ремонт повинен провадитись з періодичністю, що забезпечує ефективну експлуатацію будівлі або об`єкта з моменту завершення його будівництва (капітального ремонту) до моменту постановки на черговий капітальний ремонт (реконструкцію).
Згідно з приписами п. 15 ПСБО 7 витрати, що здійснюються для підтримання об`єкта в робочому стані (проведення технічного огляду, нагляду, обслуговування, ремонту тощо) та одержання первісно визначеної суми майбутніх економічних вигід від його використання, включаються до складу витрат.
Отже, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що проведені позивачкою роботи не можна вважати поточним ремонтом приміщень, позаяк внаслідок них відбулось поліпшення основних засобів і ці роботи проведені ФОП ОСОБА_1 відносяться до капітального ремонту, а, якщо частина будівельного матеріалу і була використана позивачкою для проведення поточного ремонту, то позивачка мала б виокремити такий ремонт відповідними документами. 
Суд першої інстанції також звернув увагу на умови договорів оренди нежитлового приміщення, відповідно до яких обов`язок робити капітальний ремонт переданого приміщення, пов`язаний із загальним капітальним ремонтом будинку, покладено на не на позивачку, а на орендодавця ФОП ОСОБА_2 .
А щодо договору позички нерухомого майна також обов`язок користувача орендаря ФОП ОСОБА_1 нести лише витрати з підтримання об`єкта позички в належному стані, його ремонту та утримання , тобто поточний ремонт, а не капітальний ремонт приміщення. 
Вказане апелянтом не спростовано.
Таким чином, колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції щодо порушення ФОП ОСОБА_1 п. 177.4 ст. 177 Податкового кодексу України, що призвело до завищення суми задекларованих витрат через віднесення до їх складу суми коштів, витрачених на придбання товарів, що безпосередньо не пов`язані з отриманням доходів на 44712,83 грн. протягом 2021 року, на 22766,67 грн. протягом 2023 року.
Також, з урахуванням наданих доказів, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо необґрунтованого віднесення позивачкою до складу витрат сум на амортизацію газонокосарки бензинової RM545.OVM та телевізору Xiaomi MI UHD 4S 50 International Editio 72, позаяк не надано відповідних доказів їх безпосереднього використання для провадження ФОП ОСОБА_1 господарської діяльності відповідно до основного виду господарської діяльності позивачки 16.10 Лісопильне та стругальне господарство.
Відповідно до ч.1 та 2 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. Проте, в адміністративних справах про протиправність рішення обов`язок доказування правомірності свого рішення покладено на відповідача.
Щодо всіх інших доводів апелянта слід наголосити, що судова колегія приймає до уваги рішення ЄСПЛ по справі «Ґарсія Руіз проти Іспанії» (Garcia Ruiz v. Spain), заява № 30544/96, п. 26, ECHR 1999-1, в якому зазначено, що «…хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожний довід…».
Отже, колегія суддів вважає, що всі доводи апелянта не заслуговують уваги, оскільки не спростовують правильних висновків суду першої інстанції.
Позивачка не надала належних доказів на спростування висновків суду першої інстанції.
Справу розглянуто в межах доводів апеляційної скарги позивачки, відповідач апеляційну скаргу не подавав.
Таким чином, судом першої інстанції повно та правильно встановлено обставини справи і ухвалено судове рішення з дотриманням норм матеріального та процесуального права, відповідно до вимог  ст. 242 КАС України.
Згідно зі  ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.  
Повний текст виготовлено 12.06.2025.
Керуючись ст.ст.  139,  242-244,  250,  308,  310,  315,  316,  321,  322,  325,  328,  329 КАС України, суд
                                                     П О С Т А Н О В И В: 

Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 06 лютого 2025 р. - залишити без задоволення.
Рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 06 лютого 2025 р. у справі за адміністративним позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління Державної податкової служби у Чернігівській області  про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень - рішень - залишити без змін.
Постанова  суду апеляційної інстанції за наслідками перегляду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.                       

            Колегія суддів:                                                                                  О.В. Карпушова                                                                      
                                                                                                    О.В. Епель

                                                                                                    В.В. Файдюк