ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 554/9429/23  Номер провадження 22-ц/814/1983/25	Головуючий у 1-й інстанції Шевська О. І.  Доповідач ап. інст. Чумак О. В.	

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
01 липня 2025 року 	м. Полтава	

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючої судді: Чумак О.В.,
суддів: Дряниці Ю.В., Пилипчук Л.І.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 адвоката Шаповалової Вікторії Миколаївни
на рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 14 січня 2025 року, ухвалене суддею Шевською О.І.
у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про відшкодування шкоди, завданої внаслідок ДТП,- 

В С Т А Н О В И В:
У жовтні 2023 року представник ОСОБА_2 адвокат Тарасенко М.В. звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про відшкодування шкоди, завданої внаслідок ДТП.
Позовні вимоги обгрунтовані тим, що 18.09.2023 року о 07:40 за адресою: м. Полтава, вул. Стрітенська, 20, сталась ДТП. Водій легкового автомобіля Volkswagen Polo, д.н.з. НОМЕР_1 , ОСОБА_4 , відчиняючи водійські двері, не переконалась, що це буде безпечно для інших учасників дорожнього руху, внаслідок чого автомобіль позивача, Toyota RAV 4, д.н.з. НОМЕР_2 , 2022 року виробництва, отримав механічні пошкодження. Стосовно ОСОБА_4 було складено протокол про адміністративне правопорушення серії ААД № 505576 від 18.09.2023 року за ст. 124 КУпАП.
26.09.2023 року постановою Октябрського районного суду міста Полтави у справі № 554/8864/23 ОСОБА_4 визнано винною у скоєнні адміністративного правопорушення за фактом ДТП, що сталась 18.09.2023 року за адресою: м. Полтава, вул. Стрітенська, 20. В ході розгляду справи про адміністративне правопорушення відповідач свою вину не заперечувала.
Цивільно-правова відповідальність власників наземного транспортного засобу, ОСОБА_2 та ОСОБА_4 , на момент ДТП застрахована не була.
Зусилля позивача з досудового врегулювання результатів не принесли.
Для визначення вартості матеріального збитку, АО «Партнери», в інтересах клієнта  ОСОБА_2 , було укладено договір про надання послуг з оцінки майна. Листом від 21.09.2023 року, на огляд транспортного засобу експертом, було запрошено відповідача (докази направлення додаються). Своїм правом бути присутніми під час огляду експертом пошкодженого транспортного засобу відповідач не скористалась. Огляд проведено 29.09.2023 року о 10:00.
Відповідно до звіту про оцінку майна № А 09/06 складеного 03.10.2023, вартість матеріального збитку, внаслідок пошкодження належного позивачу автомобіля в результаті ДТП, з урахуванням ПДВ, склала 93154 грн., яку позивач просила стягнути з відповідача в судовому порядку.
Також позивачем понесено витрати за проведення незалежної оцінки у розмірі 4500 грн. та судові витрати, які складаються з судового збору у сумі 1073,60 грн. та витрат на правничу допомогу у розмірі 16500 грн.
Рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 14 січня 2025 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про відшкодування шкоди, завданої внаслідок ДТП задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 матеріальні збитки в сумі 93154 грн.
Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 судовий збір у сумі 1073,60 грн., витрати на проведення оцінки майна в сумі 4500 грн. та витрати на професійну правничу допомогу в сумі 16500 грн.
Не погодившись з вказаним рішенням місцевого суду, його в апеляційному порядку оскаржила представник ОСОБА_1 адвокат Шаповалова В.М., просила його скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи та порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що наявний в матеріалах звіт про оцінку майна А 09/06, на підставі якого суд першої інстанції прийшов до висновку про обґрунтованість позовних вимог, не є належним та допустимим доказом у справі, оскільки він складений особою, яка не має відповідної кваліфікації щодо проведення такої оцінки, а саме складений оцінювачем ФОП ОСОБА_5 , який не має експертної спеціальності 12.2 – визначення вартості колісних засобів та розміру збитку завданого власнику транспортного засобу.
Окрім того, даний звіт має низку помилок та невідповідностей, а саме перелік вказаних у ньому пошкоджень не відповідає дійсності, зокрема пошкодження з вини відповідача «підніжки пр», адже при огляді автомобіля позивача на момент ДТП таких пошкоджень не було.
Також, звіті про оцінку майна А09/06 наведена вартість запасних частин у вигляді калькуляції без посилання на джерело інформації щодо такої вартості.
Окрім того, представником відповідача до матеріалів справи було долучено висновок експерта Національного наукового центру «Інститут судових експертиз ім. заслуженого професора М.С. Бокаріуса», проте судом даний висновок не взято уваги.
Також посилається на завищений розмір понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу надану в суді першої інстанції, оскільки обсяг матеріалів справи не є значним, не потребував великої кількості аналітичної робити адвоката. Позивачем не надано до суду розрахунку витрат на правничу допомогу та документального підтвердження таких витрат. 
Відзиву на апеляційну скаргу в порядку, передбаченому ст. 360 ЦПК України, до суду апеляційної інстанції не надходило.
Відповідно до положень ч. 3 ст. 360 ЦПК України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
Учасники справи в судове засідання не з?явилися, будучи належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, що з огляду на положення частини другої статті 372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи за їх відсутності.
Заслухавши доповідь судді доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Рішення місцевого суду не повною мірою відповідає вказаним вимогам.
Як встановлено місцевим судом та вбачається з матеріалів справи, 18.09.2023 року о 07:40 год. за адресою: м. Полтава, вул. Стрітенська, 20, сталась ДТП. Водій легкового автомобіля Volkswagen Polo, д.н.з. НОМЕР_1 , ОСОБА_6 , відчиняючи водійські двері, не переконалась в безпечності для інших учасників дорожнього руху, внаслідок чого автомобіль позивача, Toyota RAV 4, д.н.з. НОМЕР_2 , 2022 року виробництва, отримав механічні пошкодження. Стосовно ОСОБА_3 було складено протокол про адміністративне правопорушення серії ААД № 505576 від 18.09.2023 року за ст. 124 КУпАП.
26.09.2023 року постановою Октябрського районного суду міста Полтави у справі № 554/8864/23 ОСОБА_3 визнано винною у скоєнні адміністративного правопорушення за фактом ДТП, що сталась 18.09.2023 року за адресою: м. Полтава, вул. Стрітенська, 20. В ході розгляду справи про адміністративне правопорушення відповідач свою вину не заперечувала.
Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.
Цивільно-правова відповідальність власників наземного транспортного засобу, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на момент ДТП застрахована не була.
Для визначення вартості матеріального збитку, АО «Партнери», в інтересах клієнта  ОСОБА_2 , було укладено договір про надання послуг з оцінки майна. Листом від 21.09.2023 року, на огляд транспортного засобу експертом, було запрошено відповідача (докази направлення додаються). Своїм правом бути присутніми під час огляду експертом пошкодженого транспортного засобу відповідач не скористалась. Огляд проведено 29.09.2023 року о 10:00.
03.10.2023 року було складено звіт про оцінку майна № А 09/06., відповідно до якого вартість матеріального збитку, з урахуванням ПДВ, склала 93154 грн., в тому числі вартість відновлювального ремонту, без урахування зносу, з урахуванням ПДВ 60244 грн. та величина втрати товарної вартості 32910 грн., яку позивач просила стягнути в судовому порядку.
Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції прийшов до висновку про їх доведеність та обґрунтованість.
Колегія суддів не повною мірою погоджується з даним висновком місцевого суду з наступних підстав.
Згідно зі  ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
За змістом ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Статтею 5 ЦПК України передбачено, що, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є утому числі завдання майнової (матеріальної) шкоди іншій особі (п. 3 ч. 2 ст. 11ЦК України).
Зобов`язання із заподіяння шкоди - це правовідношення, у силу якого одна сторона (потерпілий) має право вимагати відшкодування заподіяної шкоди, а інша сторона (боржник) зобов`язана відшкодувати заподіяну шкоду в повному розмірі.
Частиною другою статті 22 ЦК України визначено, що збитками є витрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушено (упущена вигода).
Загальні положення про відшкодування шкоди передбачені главою 82 ЦК України.
За правилами ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (п. 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України).
Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» від 01.03.2013 р. № 4 розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи.
Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.
Отже, відповідальність за завдану шкоду може наставати лише за наявності підстав, до яких законодавець відносить: наявність шкоди; протиправну поведінку заподіювача шкоди; причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача; вину. За відсутності хоча б одного із цих елементів цивільно-правова відповідальність не настає.
Оскільки цивільно-правова відповідальність учасників справи застрахована не була, тому завдана майнова шкода в повному обсязі підлягає стягненню з винної у ДТП особи, яка встановлена судовим рішенням, тобто з ОСОБА_3 .
Згідно ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Частиною першою статті 81 ЦПК України  передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Відповідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Частиною першою статті 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.
Згідно з частиною другою статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.
Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частина шоста статті 81 ЦПК України).
Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний (постанова Великої Палати Верховного Суду у постанові від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц, провадження № 14-400цс19).
На підтвердження позовних вимог, позивачем було долучено звіт про оцінку майна А09/06 виконаний суб?єктом оціночної діяльності ФОП ОСОБА_5 , згідно якого вартість матеріального збитку складає 93154 грн.
Не погоджуючись з визначеним розміром матеріального збитку, 12.03.2024 відповідач до суду першої інстанції заявила клопотання про призначення авто-товарознавчої експертизи, оскільки вважала, що розмір шкоди, який на думку позивача підлягає відшкодуванню є завищеним, позивачем не надано жодного документа на підтвердження того, що описані у звіті про оцінку майна пошкодження отримані саме в результаті ДТП. 
Ухвалою Октябрського районного суду м. Полтави від 14 січня 2025 року в задоволенні клопотання відповідача про призначення даної експертизи залишено без розгляду, оскільки відповідач до суду не з?явився та своє клопотання не підтримав. Окрім того, зазначено, що відповідачем самостійно отриманий висновок експерта № 6809 за результатами проведення траспортно-товарознавчого дослідження.
Згідно висновку експерта № 6809 Національного наукового центру «Інститут судових експертиз ім. засл. проф. М.С. Бокаріуса» за результатами проведення транспортно-товарознавчого дослідження, складеного 29.10.2024, встановлено, що вартість матеріального збитку завданого власнику автомобіля Toyota RAV 4, д.н.з. НОМЕР_2 , пошкодженого внаслідок ДТП 18.09.2023, станом на ДТП, становить 55102,68 грн. (а.с. 127-137). 
Дослідивши надані сторонами докази, які мають суттєві відмінності щодо розміру завданої ОСОБА_2 майнової шкоди, колегія суддів зазначає наступне.
Звіт про оцінку майна А 09/06 складено 03.10.2023 суб?єктом оціночноої діяльності ФОП ОСОБА_5 за замовленням АО «Партнери» в інтересах ОСОБА_2 
29.09.2023 було здійснено огляд об?єкту оцінки. 
При огляді транспортного засобу виявлені наступні пошкодження, отримані в результаті ДТП:
1.Двері п/пр – пошкодження ЛФП в центральній задній частині;
2.Молдинг дверей п/пр – пошкодження структури в задній частині; 
3.Двері з/пр – деформація каркасу (ребра) в центральній передній частині в районі зєднання деталей, пошкодження ЛФП;
4.Молдинг дверей з/пр – пошкодження структури в центральній частині, розриви в передній і задній частині;
5.Накладка задня дверей з/пр – пошкодження структури в нижній частині;
6.Підніжка пр. – пошкодження структури в задній частині.
На підставі вказаних пошкоджень було здійснено обрахунок завданої позивачу матеріальної шкоди.
В розділі «Інші умови» звіту зазначено, що в процесі визначення вартості об?єкту оцінки оцінювач виходив з припущення відносно відповідального володіння та компетентного керівництва об?єктом власності, який стосується даної незалежної оцінки. Висновки суб?єкта оціночної діяльності базуються на тому, що надана замовником та власником інформація була правдивою та не підлягала незалежній перевірці. Суб?єкт оціночної діяльності не гарантує і не бере на себе відповідальність в будь-якій формі за достовірність цієї інформації. 
Висновок експерта № 6809 Національного наукового центру «Інститут судових експертиз ім. засл. проф. М.С. Бокаріуса» за результатами проведення транспортно-товарознавчого дослідження було складено 29.10.2024 за замовленням адвоката Шаповалової В.М.
В даному висновку експерта зазначено, що експерт обізнаний про відповідальність за завідомо неправдивий висновок за ст. 384 КК України. 
Технічний огляд автомобіля не проводився, під час дослідження використовувались, зокрема копія звіту про оцінку майна А09/06, копія протоколу 32820 про адміністративне правопорушенян серії ААД № 505576, копія схеми ДТП, копія пояснень ОСОБА_2 .
Згідно даним копії схеми місця ДТП автомобіль Toyota RAV 4, д.н.з. НОМЕР_2 отримав наступні пошкодження: праві двері; молдинг задньої правої дверцяти.
Згідно копії пояснень ОСОБА_2 від 18.09.2023 автомобіль Toyota RAV 4, д.н.з. НОМЕР_2 отримав наступні пошкодження: «…у вигляді великої подряпини і зчесаної фарби на передній двері пасажира, також на задній двері пасажира теж великі подряпини і вм`ятина, фарба зчесана до метала. Також відірваний молдинг задньої двері і пошкоджений вчесаний передній молдинг.».
Враховуючи викладене, експертом зазначено, що пошкодження в результаті ДТП «підніжка пр.» не підтверджене, тому обрахунок майнової шкоди здійснено без його врахування.
В свою чергу, в звіті про оцінку майна А 09/06, зазначено, що огляд автомобіля було здійснено 29.09.2023, тобто через 11 днів після вчинення ДТП, тому колегія суддів ставить під сумнів встановлений в ньому факт пошкодження «підніжка пр.» саме в результаті ДТП, яка сталася 18.09.2023. 
З огляду на вищевказані обставини, колегія суддів приходить до висновку, що належним та допустимим доказом завданої позивачу внаслідок ДТП майнової шкоди є висновок експерта № 6809, оскільки він проведений з врахуванням пошкоджень виявлених безпосередньо після ДТП, які підтверджені особисто власником автомобіля ОСОБА_2 , що зазначено в її письмових поясненнях.
Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про наявність правових підстав для стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 матеріальної шкоди у сумі 55102,68 грн.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Згідно ч. 1 ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Відповідно до ст. 376 ч. 4 ЦПК України зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частин.
Таким чином, рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 14 січня 2025 року в частині визначеного розміру матеріальної шкоди підлягає зміні, шляхом зменшення розміру матеріальної шкоди, яка підлягає стягненню з ОСОБА_1 на ОСОБА_2 з 93154 грн. до 55102,68 грн.
Якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат (ч. 13 ст. 141 ЦПК України).
Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Звертаючись до суду з даним позовом ОСОБА_2 просила стягнути з ОСОБА_1 грошові кошти у сумі 93154 грн. 
Позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено на 59,15 %, відмовлено на 40,85 %.
При зверненні до суду ОСОБА_2 було сплачено судовий збір у сумі 1073,60 грн.
Враховуючи пропорційність задоволених позовних вимог з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 підлягає стягненню судовий збір у сумі 635,03 грн. 
За апеляційний перегляд справи апелянтом сплачено судовий у сумі 1610,40 грн., тому враховуючи частину відмови в задоволенні позову, з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню судовий збір в розмірі 657,85 грн.
Відповідно до ч. 10 ст. 141 ЦПК України при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.
Враховуючи викладене, з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню судовий збір в розмірі 22,82 грн. (657,85 грн. -635,03 грн.).
Відповідно до пункту 2 частини третьої статті 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи.
Оскільки звіт про оцінку майна А09/06 не є належним доказом для підтвердження позовних вимог, тому витрати на проведення оцінки майна стягненню з відповідача не підлягають.
В позовній заяві представник ОСОБА_2 просив стягнути з ОСОБА_3 витрати на правову допомогу у сумі 16500 грн.
На підтвердження наданої правової допомоги було надано договір про надання правничої допомоги № 20230919/1 від 19.09.2023; ордер; попередній орієнтовний розрахунок судових витрат; детальний опис робіт (наданих послуг) наданих адвокатом.
Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу (ч. ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України).
Відповідно до статті 59 Конституції України кожен має право на професійну правничу допомогу.
За вимогами статті 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Безоплатна правнича допомога надається в порядку, встановленому законом, що регулює надання безоплатної правничої допомоги.
Відповідно до частини першої статті 58 ЦПК України сторона, третя особа, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника. Представником у суді може бути адвокат або законний представник (частина перша статті 60 ЦПК України).
Повноваження адвоката як представника підтверджуються довіреністю або ордером, виданим відповідно до Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», про що зазначено в частині четвертій статті 62 ЦПК України.
Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).
Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом. Адвокат має право у розумних межах визначати розмір гонорару, виходячи із власних міркувань. При встановленні розміру гонорару можуть враховуватися складність справи, кваліфікація, досвід і завантаженість адвоката та інші обставини. Погоджений адвокатом з клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розмір гонорару може бути змінений лише за взаємною домовленістю. В разі виникнення особливих по складності доручень клієнта або у випадку збільшення затрат часу і обсягу роботи адвоката на фактичне виконання доручення (підготовку до виконання) розмір гонорару може бути збільшено за взаємною домовленістю.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаними адвокатом роботами (наданими послугами); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У постанові Великої Палати Верховного Суду у справі № 910/12876/19 зауважено, що розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися в ці правовідносини. Водночас чинне процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу. З урахуванням наведеного суд зазначив, що процесуальним законодавством передбачено такі основні критерії визначення та розподілу судових витрат як їх дійсність, обґрунтованість, розумність і співмірність відповідно до ціни позову, з урахуванням складності та значення справи для сторін.
Разом з тим, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2022 року у справі № 922/1964/21 зауважено, що не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність. Подібний висновок викладений і у пункті 5.44 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі № 904/4507/18.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру з огляду на конкретні обставини справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц, пункт 5.40 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18).
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Згідно детального опису робіт вбачаєть, що адвокатом Тарасенко М.В. надані наступні послуги: попередні консультації з клієнтом в телефонному режимі; вивчення матеріалів, законодавства в необхідній сфері правовідносин; зустріч клієнта в офісі, узгодження правової позиції, укладення договору про надання послу з оцінки майна, участь в огляді авто; підготовка позовної заяви; участь в судових засіданнях (за необхідності).
Проте доказів реальності послуг, зокрема, телефонних консультацій, зустрічей з клієнтом в офісі, участь в огляді авто матеріали справи не містять.
Враховуючи обсяг виконаної адвокатом роботи та її реальність,пропорційність задоволених позовних вимог, колегія суддів приходить до висновку про наявність правових підстав для стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрат на правничу допомогу надану в розмірі 7000 грн.
Керуючись ст. 367, ст. 374 ч. 1 п. 2, ст. 376 ч. 1, 4, ст. 382 ЦПК України, 

П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Шаповалової Вікторії Миколаївни задовольнити частково.
Рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 14 січня 2025 року в частині визначеного розміру матеріальної шкоди змінити, зменшивши розмір матеріальної шкоди, яка підлягає стягненню з ОСОБА_1 на ОСОБА_2 з 93154 грн. до 55102,68 грн.
Здійснити перерозподіл судових витрат.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати на правничу допомогу у розмірі 7000 грн.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у сумі 22,82 грн.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий    О.В. Чумак

Судді     Ю.В. Дряниця

Л.І. Пилипчук