ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 липня 2025 року

м. Київ

cправа №  904/3815/22 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Берднік І. С. - головуючого, Зуєва В. А., Міщенка І. С.,
секретар судового засідання - Корнієнко О. В., 
за участю представників:
Нікопольської міської ради - Вюнченка О. А.,
Приватного акціонерного товариства 
«Дніпропетровське обласне
підприємство автобусних станцій» - не з`явився,
ОСОБА_1 - не з`явився,
Приватного підприємства «Сієста» - не з`явився,
розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Нікопольської міської ради
на постанову Центрального апеляційного господарського суду від 26.03.2025 (у складі колегії суддів: Чус О. В. (головуючий), Дармін М. О., Кощеєв І. М.)
та рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 12.04.2024 (суддя Панна С. П.)
у справі № 904/3815/22
за позовом Нікопольської міської ради
до Приватного акціонерного товариства «Дніпропетровське обласне підприємство автобусних станцій»,
за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні позивача: ОСОБА_1 , Приватного підприємства «Сієста»,
про припинення права постійного користування земельною ділянкою,
ВСТАНОВИВ:
У жовтні 2022 року Нікопольська міська рада звернулась до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом до Приватного акціонерного товариства «Дніпропетровське обласне підприємство автобусних станцій» (далі - ПрАТ «Дніпропетровське обласне підприємство автобусних станцій»), у якому просила суд припинити ПрАТ «Дніпропетровське обласне підприємство автобусних станцій» право постійного користування земельною ділянкою та визнати нечинним державний акт на право постійного користування землею, який зареєстровано в книзі записів державних актів на право постійного користування землею за № 107.
Позовні вимоги обґрунтовано тим, що спірний Державний акт на право постійного користування землею містить неактуальну інформацію щодо земельної ділянки, якою реально користується ПрАТ «Дніпропетровське обласне підприємство автобусних станцій».
Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 07.11.2022 залучено до участі у справі як третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача: ОСОБА_1 , Приватне підприємство «Сієста» (далі - ПП «Сієста»).
Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 12.04.2024, залишеним без змін постановою Центрального апеляційного господарського суду від 26.03.2025, у задоволенні позову відмовлено.
Не погоджуючись з висновками судів попередніх інстанцій, у травні 2025 року Нікопольська міська рада подала до Верховного Суду касаційну скаргу, у якій, посилаючись на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права, порушення норм процесуального права та наявність випадків, передбачених пунктами 3, 4 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), просить постанову Центрального апеляційного господарського суду від 26.03.2025 та рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 12.04.2024 скасувати, прийняти нове рішення про задоволення позовних вимог.
Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 05.06.2025 у справі № 904/3815/22 відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою Нікопольської міської ради на постанову Центрального апеляційного господарського суду від 26.03.2025 та рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 12.04.2024 з підстав, передбачених пунктами 3, 4 частини 2 статті 287 ГПК України; касаційну скаргу призначено до розгляду у відкритому судовому засіданні на 02.07.2025.
ПрАТ «Дніпропетровське обласне підприємство автобусних станцій», ОСОБА_1 , ПП «Сієста» у судове засідання своїх представників не направили.
Відповідно до частини 1 статті 301 ГПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням положень статті 300 цього Кодексу.
Наслідки неявки в судове засідання учасника справи визначено у статті 202 ГПК України.
Так, за змістом частини 1 і пункту 1 частини 2 статті 202 ГПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку з підстав, зокрема, неявки в судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про направлення йому ухвали з повідомленням про дату, час і місце судового засідання.
Ураховуючи положення статті 202 ГПК України, наявність відомостей про направлення зазначеним учасникам справи ухвали з повідомленням про дату, час і місце судового засідання, що підтверджено матеріалами справи, а також те, що зазначені учасники справи не зверталось до суду з будь-якими заявами щодо розгляду справи, явка учасників справи не визнавалася судом обов`язковою, а участь у засіданні суду є правом, а не обов`язком учасника справи, Верховний Суд дійшов висновку про можливість розгляду касаційної скарги по суті за відсутності  представників ПрАТ «Дніпропетровське обласне підприємство автобусних станцій», ОСОБА_1, ПП «Сієста».
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника Нікопольської міської ради, дослідивши наведені у касаційній скарзі доводи, перевіривши матеріали справи, Верховний Суд дійшов таких висновків.
Судами попередніх інстанцій установлено, що рішенням Нікопольської міської ради від 19.02.1993 № 90 була надана відповідачу у постійне користування земельна ділянка за адресою: вул. Газети Правда (на даний час - вул. Електрометалургів), 37, площею 1,09 га, про що був виданий державний акт на право постійного користування землею, зареєстрований в книзі записів державних актів за № 107. 
Рішенням Нікопольської міської ради від 28.01.2000 № 16-11/ХХІІІ «Про затвердження зміни конфігурації земельної ділянки» затверджено зміну конфігурації земельної ділянки по вул. Електрометалургів, 37, площею 0,9714 га, яка знаходиться в користуванні Закритого акціонерного товариства «ДоПАС «Нікопольської автобусної станції» в зв`язку з розвитком міської території; вилучено з користування Закритого акціонерного товариства «ДоПАС» Нікопольської автобусної станції» земельну ділянку площею 0,12 га і зачислити її до резервного фонду міської ради; доручено відділу земельних ресурсів підготовити технічну документацію для внесення змін в земельно-кадастрові документи земельної ділянки, зазначеної в пункті 1 цього рішення; контроль за виконання цього рішення покладено на постійну комісію з питань житлово-комунального господарства, архітектури, будівництва та енергозбереження.
22.03.2006 між Нікопольської міською радою (орендодавець) та ПП «Сієста» (орендар) було укладено договір оренди земельної ділянки., відповідно до умов якого орендодавець на підставі рішення сесії Нікопольської міської ради від 17.03.2006 № 44-36/ІV надає, а орендар приймає в оренду земельну ділянку, площею 0,1172 га, яка розташована за адресою: вул. Електрометалургів, 41, м. Нікополь (кадастровий номер земельної ділянки 1211600000:03:014:0025). 
Межі земельної ділянки визначені проектом землеустрою , який є невід`ємною частиною цього договору. 
Земельна ділянка надається в оренду строком на 5 років. (пункт 2.1 договору).
20.05.2008 між ліквідатором Комунального підприємства «Нікопольське житлово-експлуатаційне управління» (продавець) та Красновим Леонідом Леонідовичем (покупець) був укладений біржовий договір купівлі-продажу окремо розташованої будівлі громадського туалету літера А-1, реєстраційний номер № 20/05/2008-6, відповідно до умов якого продавець зобов`язується передати у власність покупцю окремо розташовану будівлю громадського туалету літера А-1: вул. Головка, 4а, м. Нікополь , рік забудови туалету - 1965.
Зазначене майно належить продавцю на підставі рішення Нікопольської міської ради від 27.02.1998 № 131, довідки про балансову належність, технічного паспорту (пункт 1.5 біржового договору). 
Цей біржовий договір зареєстровано в електронному реєстрі товарної біржі «Дніпроторгправозабезпечення» 20.05.2008 за № 20/05/2008-6. 
Рішенням постійно діючого Третейського суду при товарній біржі «Дніпроторгправозабезпечення» від 03.06.2008 у справі № 12/2008 визнано за ОСОБА_2 право власності на окремо розташовану будівлю громадського туалету літера А-1, площею 64,3 кв. м, за адресою: вул. Головка, 4а, м. Нікополь .
Ухвалою Жовтневого районного суду від 13.06.2008 у справі № 17/2008 заяву ОСОБА_2 про видачу виконавчого листа за рішенням постійно діючого Третейського суду при товарній біржі «Дніпроторгправозабезпечення» від 03.06.2008 задоволено. 
13.06.2008 Жовтневим районним судом м. Кривого Рогу було видано виконавчий лист по справі № 12/2008 про визнання за ОСОБА_2 права власності на окремо розташовану будівлю громадського туалету літера А-1, площею 64,3 кв. м за адресою: вул. Головка, 4а, м. Нікополь . Зобов`язано КП «Нікопольське МБТІ» зареєструвати право власності на вказане майно за ОСОБА_2. 
24.11.2008 на замовлення відповідача КП «Нікопольське МБТІ» було виготовлено технічний паспорт на виробничий будинок - будівля автостанції, розташований за адресою: вул. Електрометалургів, 37. 
Рішенням Нікопольської міської ради від 28.07.2017 № 4-25/VII надано дозвіл ПрАТ «Дніпропетровське обласне підприємство автобусних станцій» на розробку технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) на вул. Електрометалургів, 37, площею 0,9714 га за фактичним розміщенням будівлі автостанції для розміщення та експлуатації будівель і споруд іншого наземного транспорту (код цільового призначення земельної ділянки згідно КВЦПЗ - 12.09); зобов`язано ПрАТ «Дніпропетровське обласне підприємство автобусних станцій» замовити технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) у суб`єктів господарювання, які отримали кваліфікаційні сертифікати на проведення землевпорядних робіт та внесені до Державного реєстру сертифікованих інженерів - землевпорядників відповідно до закону.
21.02.2018 між ОСОБА_2 (продавець) та ОСОБА_1 (покупець) укладено договір купівлі-продажу, відповідно до умов якого продавець передає у власність, а покупець приймає за ціною та на умовах, що обговорені цим договором, 1/2  частку у праві спільної часткової власності на будівлю громадського туалету, що знаходиться за адресою: вул. Світла, 4 «а», м. Нікополь , і сплачує продавцю гроші в сумі та в порядку, зазначеному в цьому договорі. 
Майно, що відчужується, належить продавцеві на підставі рішення постійно діючого Третейського суду при товарній біржі «Дніпроторгправозабезпечення» від 03.06.2008 у справі № 12/2008, право власності зареєстроване КП «Нікопольське МБТІ» 14.07.2008, номер запису 33, в книзі 8 (пункт 1.2 договору). 
Майно, 1/2 частка у праві спільної часткової власності на яке відчужується складається з будівлі громадського туалету А-1 загальною площею 64,3 кв. м (пункт 1.3 договору) 
Згідно з пунктом 4.2 договору, за твердженням продавця, земельна ділянка, яка розташована за адресою: вул. Світла, 4 «а», м. Нікополь - є комунальною власністю, у приватну власність нікому не передавалася, договори оренди щодо неї не укладалися.
Цей договір було посвідчено приватним нотаріусом Нікопольського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Іопелем С. О. 21.02.2018 та зареєстровано в реєстрі за № 706.
21.02.2018 між ОСОБА_2 (продавець) та ОСОБА_1 (покупець) укладено договір купівлі-продажу, відповідно до умов якого продавець передає у власність, а покупець приймає, за ціною та на умовах, що обговорені цим договором, 1/2 частку у праві власності на будівлю громадського туалету, що знаходиться за адресою: вул. Світла, 4 «а», м. Нікополь , і сплачує продавцю гроші в сумі та в порядку, зазначеному в цьому договорі. 
Майно, 1/2 частка у праві власності, яке відчужується, належить продавцеві на підставі рішення постійно діючого Третейського суду при товарній біржі «Дніпроторгправозабезпечення» від 03.06.2008 у справі № 12/2008, право власності зареєстроване КП «Нікопольське МБТІ» 14.07.2008, номер запису 33, в книзі 8 (пункт 1.2 договору). 
Майно, 1/2 частка у праві власності, яке відчужується, складається з будівлі громадського туалету А-1 загальною площею 64,3 кв. м (пункт 1.3 договору).
Згідно з пунктом 4.2 договору за твердженням продавця, земельна ділянка, яка розташована за адресою: вул. Світла, 4 «а», м. Нікополь - є комунальною власністю, у приватну власність нікому не передавалася, договори оренди щодо неї не укладалися.
Цей договір було посвідчено приватним нотаріусом Нікопольського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Іопелем С.О. 21.02.2018 та зареєстровано в реєстрі за № 703. 
За інформацією з з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна право власності на нерухоме майно «Будівля громадського туалету», загальна площа - 64.3 кв. м, розташоване за адресою: вул. Світла, 4 «а», м. Нікополь , зареєстровано за ОСОБА_1
22.02.2018 на замовлення ОСОБА_1 ФОП Токар С. М. було виготовлено технічний паспорт на громадський будинок (будівля громадського туалету, вулиця Світла, 4-а, м. Нікополь ).
Виконавчий комітет Нікопольської міської ради листом від 03.04.2019 № 18-1/19 у відповідь на заяву відповідача щодо внесення змін до рішення Нікопольської міської ради від 28.07.2017р. № 4-25/VII в частині зміни коду цільового призначення земельної ділянки (лист від 23.05.2018 № 1396), повідомив ПрАТ «Дніпропетровське обласне підприємство автобусних станцій» про необхідність звернутись останньому з заявою через відділ «Центр надання адміністративних послуг м. Нікополя» стосовно припинення права користування земельною ділянкою за адресою: м. Нікополь, вул. Електрометалургів, 37, у зв`язку з набуттям іншою особою права власності на будівлю, розташовану в межах вказаної земельної ділянки та надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки з відповідним цільовим призначенням та в подальшому укладення відповідно договору оренди земельної ділянки. 
Виконавчий комітет Нікопольської міської ради листом від 22.05.2019 № ЦН-26/19 у відповідь на заяву ОСОБА_1 щодо надання дозволу на розробку проекту землеустрою для складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку по вул. Світла 4-а , площею 0,01 га для будівництва та обслуговування будівель закладів побутового обслуговування повідомив ОСОБА_1, що об`єкт нерухомого майна (будівля громадського туалету загальною площею 64,3 кв. м) розташований в межах земельної ділянки за адресою: вул. Електрометалургів, 37, м. Нікополь, яка передана в постійне користування відповідачу згідно з державним актом на право постійного користування землею, зареєстрованого в книзі записів державних актів № 107.
21.09.2021 між Нікопольської міською радою (орендодавець) та ПП «Сієста» (орендар) укладено договір оренди землі, відповідно до умов якого орендодавець на підставі рішення сесії Нікопольської міської ради від 20.08.2021 № 45-11/VIII надає, а орендар приймає у строкове платне користування земельну ділянку площею 0,1172 га, код цільового призначення 03.07, для будівництва та обслуговування будівель торгівлі, яка розташована за адресою: вул. Електрометалургів, 41, : м. Нікополь,  (кадастровий номер земельної ділянки 1211600000:03:014:0025). 
На земельній ділянці відсутні об`єкти нерухомого майна (пункт 3 договору). 
Відповідно до пункту 8 договору (в редакції додаткової угоди від 21.02.2022), цей договір укладено строком на 30 років. 
Згідно з актом обстеження земельної ділянки в місті Нікополі за адресою: вул. Електрометалургів, 37 - вул. Світла, 4-а, від 15.09.2022, складеним членами робочої групи виконавчого комітету Нікопольської міської ради, в результаті обстеження було встановлено, що об`єкт нерухомого майна - «Будівля громадського туалету» частково (наполовину) розміщена на території «Автовокзалу», зокрема в межах державного акту на землю № 107; при детальному співставленні фактичного (в натурі, на місцевості) розташування будівлі громадського туалету (ОСОБА_1) графічним відомостям, зазначеним у державному акті на землю № 107 та технічному паспорті від 24.11.2008 (ПрАТ «Дніпропетровське обласне підприємство автобусних станцій») вбачається, що вказана будівля знаходиться в межах такого державного акту. 
Листом від 21.10.2022 № ЦН47/22 позивач у відповідь на заяву ОСОБА_1 щодо неможливості надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду за адресою: вул. Світла, 4-а, м. Нікополь , повідомив останню, що виконавчими органами Нікопольської міської ради вживаються заходи щодо визнання нечинним державного акту на право постійного користування зареєстрованого в книзі записів державних актів за № 107 виданого «Автовокзалові» на земельну ділянку за адресою: вул. Електрометалургів, 37. 
Відповідно до висновку експерта № 2237-23 за результатами проведення судової земельно-технічної експертизи у справі № 904/3815/22 від 14.12.2023:
- довжини ліній (розміри земельної ділянки), що містяться у технічному паспорті, виготовленому КП «Нікопольським МБТІ» на будівлю автостанції по вул. Електрометалургів, 37 станом на 24.11.2008 ВАТ «Дніпропетровське обласне підприємство автобусних станцій» відповідають довжинам ліній (розмірам земельної ділянки), що зазначені у державному акті на право постійного користування землею Нп 00000167, що зареєстрований в книзі записів державних актів на право постійного користування землею за № 107 та розмірам земельної ділянки, що нанесені на план земельної ділянки М 1:1000, виготовлений у січні 1993 року, тому фактично в натурі (на місцевості) частина об`єкту нерухомості «Будівля громадського туалету» (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1491176312116), технічний паспорт на громадський будинок «Будівля громадського туалету вулиця Світла, 4-а, місто Нікополь» від 22.02.2018) знаходиться в межах плану земельної ділянки М 1:1000, складеного за результатами польових робіт, виконаних у січні 1993 року, що став підставою для видачі державного акту на право постійного користування землею, зареєстрованого в книзі записів державних актів на право постійного користування землею за № 107, та технічного паспорту на виробничий будинок «Будівля автостанції, вул. Електрометалургів, 37» від 24.11.2008. 
- змінилась на теперішній час конфігурація земельної ділянки згідно Державного акту на право постійного користування землею, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право постійного користування землею за № 107 (згідно плану-схеми в акті), в тому числі, у зв`язку з наявністю іншого землекористувача Приватного підприємства Сієста (договір оренди землі від 21.09.2021 площею 0,1172 га, кадастровий номер 1211600000:03:0014:0025). 
Також, судовим експертом надано письмові пояснення висновку експерта № 2237-23 за результатами проведення судової земельно-технічної експертизи у справі № 904/3815/22, з яких вбачається, що:
1) У 1992 році Нікопольським бюро технічної інвентаризації була виготовлена землевпорядна документація, справа по встановлення зовнішніх меж землекористування та підготовки державного акту на право постійного користування земель автовокзалу за адресою: вул. Електрометалургів, 37 (колишня назва вул. Газети Правда, 37), м. Нікополь.
За результатами виконання польових робіт, справи по встановленню зовнішніх меж землекористування та підготовці видачі державного акту на право постійного користування землею виготовленої Нікопольським БТІ, 1992 рік, рішення виконавчого комітету Нікопольської міської ради від 14.02.1992 № 99 «Про проведення інвентаризації земель в м. Нікополі» було складено план земельної ділянки М 1:1000 у січні 1993 року та акт встановлення і погодження меж землекористування (без дати).
Площа земельної ділянки визначена з точністю 1 кв. м і складає 10914,77 кв. м.
Державний акт на право постійного користування землею Нп 00000167, що зареєстрований в книзі записів державних актів на право постійного користування землею за № 107, виданий Автовокзалові по вул. Г. Правди, 37 на підставі рішення Нікопольської міськради народних депутатів від 19.02.1993 № 90 у постійне користування площею 1,09 га.
У державному акті на право постійного користування землею міститься таблиця румбів та довжин ліній.
Довжини ліній (розміри земельної ділянки), що зазначені у державному акті на право постійного користування землею Нп00000167, що зареєстрований в книзі записів державних актів на право постійного користування землею за № 107, відповідають розмірам земельної ділянки, що нанесені на плані земельної ділянки М1:1000, виготовленому у січні 1993 року. 
Сертифікованим інженером-землевпорядником було складено збірний кадастровий план земельних ділянок за адресами: вул. Електрометалургів, 37, вул. Електрометалургів, 41, вул. Світла, 4а у масштабі 1 :500. Так, на збірному кадастровому плані земельних ділянок відображено:
- жовтим кольором - кадастрові межі земельної ділянки згідного державного земельного кадастру за адресою: вул. Електрометалургів, 41, кадастровий номер: 1211600000:03:014:0025 та розміри;
- зеленим кольором - фактичні межі земельної ділянки за адресою: вул. Електрометалургів, 37 та фактичні розміри;
- синім кольором - фактичні межі земельної ділянки за адресою: вул. Світла, 4а та фактичні розміри;
- штриховка синім кольором - накладання кадастрових меж земельної ділянки за адресою: вул. Електрометалургів, 41 на фактичні межі земельної ділянки за адресою: вул. Електрометалургів, 37.
При цьому фактична площа земельної ділянки по вул. Електрометалургів, 37 становить 1,0128 га. 
2) Різниця між площею згідно державного акту-на право постійного користування землею Нп 00000167, що зареєстрований в книзі записів державних актів на право постійного користування землею за № 107, що виданий Автовокзалові по вул. Г. Правди, 37 на підставі рішення Нікопольської міськради народних депутатів від 19.02.1993 № 90 у постійне користування, та фактичним його користуванням вул. Електрометалургів, 37, становить 0,0772 га (різниця зменшення).
Крім того, рішення Нікопольської міської ради від 28.01.2000 № 16-11/ХХХШ «Про затвердження змін конфігурації земельної ділянки» були затверджені зміни конфігурації земельної ділянки по вул. Електрометалургів, 37, площею 0,9714 га, яка знаходилась в користуванні Закритого акціонерного товариства «ДоПАС» Нікопольської автобусної станції» у зв`язку з розвитком міської території. Відповідно до цього рішення із користування останнього була вилучена земельна ділянка площею 0,12 га і зачислена до резервного фонду міської ради, площа земельної ділянки, яка залишалась в користуванні становила - 0,9714 га.
Тобто, враховуючи рішення Нікопольської міської ради від 28.01.2000 № 16-11/ХХХШ «Про затвердження змін конфігурації земельної ділянки» та фактичну площу користування по вул. Електрометалургів, 37, то вона збільшилась на 0,0414 га. 
3) На плані земельної ділянки М 1:1000, виготовленому у січні 1993 року, розміщені контури об`єкта - автовокзалу, в тому числі контури вбиральні, яка частково розміщена на земельній ділянці площею - 10914,77 кв. м.
Згідно технічного паспорту, виготовленому КП «Нікопольським МБТІ» на будівлю автостанції по вул. Електрометалургів, 37, станом на 24.11.2008, площа земельної ділянки складає - 1,0915 га. Технічний паспорт виготовлено на будівлі та споруди, які перебували у користуванні ВАТ «Дніпропетровське обласне підприємство автобусних станцій», а саме: літ. А - будівля автостанції, літ. Б - навіс, літ. В - склад, літ. Г - вбиральня, І - замощення.
Отже, літ. Г - вбиральня була відображена в технічному паспорті ВАТ «Дніпропетровське обласне підприємство автобусних станцій» станом на 24.11.2008, як частково розміщена на земельній ділянці площею -1,0915 га.
Довжини ліній (розміри земельної ділянки), що містяться у технічному паспорті виготовленому КП «Нікопольським МБТІ» на будівлю автостанції по вул. Електрометалургів, 37, станом на 24.11.2008 ВАТ «Дніпропетровське обласне підприємство автобусних станцій» відповідають довжинам ліній (розмірам земельної ділянки), що зазначені у державному акті на право постійного користування землею Нп 00000167, що зареєстрований в книзі записів державних актів на право постійного користування землею за № 107, та розмірам земельної ділянки, що нанесені на плані земельної ділянки М1:1000, виготовленому у січні 1993 року.
Згідно зазначеного плану земельної ділянки М 1:1000 виготовленому у січні 1993 року, інша частина вбиральні розміщена на земельній ділянці АТП -11207. 
Відповідно до матеріалів справи будівля громадського туалету літ А-1 розміщена за адресою: вул. Світла, 4а, м. Нікополь .
Також у письмових поясненнях зазначено, що згідно завданнями земельно-технічної експертизи до компетенції судового експерта не відносяться питання щодо ведення державного земельного кадастру, встановлення форми власності земельної ділянки тощо. 
Звертаючись до суду з позовними вимогами про припинення ПрАТ «Дніпропетровське обласне підприємство автобусних станцій» право постійного користування земельною ділянкою та визнання нечинним державного акту на право постійного користування землею, який зареєстровано в книзі записів державних актів на право постійного користування землею за № 107, Нікопольська міська рада на їх обґрунтування послалась на те, що державний акт містить неактуальну інформацію щодо земельної ділянки, якою користується відповідач на праві постійного користування, чим порушує права та інтереси інших осіб. 
Залишаючи без змін рішення суду першої інстанції про відмову у задоволенні позовних вимог, суд апеляційної інстанції, дослідивши та надавши оцінку наявним у матеріалах справи доказам, виходив із того, що позивачем не надано доказів добровільної відмови відповідача від права постійного користування спірною земельною ділянкою, як і не надано доказів на підтвердження інших, передбачених статями 141, 143 Земельного кодексу України (далі - ЗК України) підстав для припинення права постійного користування відповідачем цією земельною ділянкою. 
У поданій касаційній Нікопольська міська рада послалась на відсутність висновків Верховного Суду щодо застосування статті 92, пункту «е» частини 1 статті 141 ЗК України, підпункту «а» пункту 3 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розмежування земель державної та комунальної власності» при вирішенні питання щодо припинення права користування земельною ділянкою у разі набуття іншою особою права власності на частину будівлі або на одну із будівель, розташованих на цій земельній ділянці, що є підставою для подання касаційної скарги відповідно до пункту 3 частини 2 статті 287 ГПК України.
Крім того, Нікопольська міська рада підставою касаційного оскарження судових рішень у справі, що розглядається, зазначає пункт 4 частини 2 статті 287 ГПК України з огляду на наявність підстави, передбаченої пунктом 1 частини 3 статті 310 цього Кодексу, а саме: суд не дослідив зібрані у справі докази.
Відповідно до частин 1, 2 статті 300 ГПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права. Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.
Верховний Суд, переглянувши постанову суду апеляційної інстанції та рішення суду першої інстанції у межах доводів і вимог касаційної скарги, виходить із такого.
Статтею 14 Конституції України встановлено, що право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.
Відповідно до частини 1 статті 92 ЗК України право постійного користування земельною ділянкою - це право володіння і користування земельною ділянкою, яка перебуває у державній або комунальній власності, без встановлення строку.
Право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав (стаття 125 ЗК України).
Як встановлено судами попередніх інстанцій, спірна земельна ділянка була надана відповідачу у постійне користування на підставі рішенням Нікопольської міської ради від 19.02.1993 № 90, про що був виданий державний акт на право постійного користування землею, зареєстрований в книзі записів державних актів за № 107. 
Верховний Суд неодноразова зауважував, що право постійного користування земельною ділянкою, набуте у встановленому законодавством порядку, відповідно до законодавства, що діяло на момент набуття права постійного користування, не втрачається та не припиняється навіть у тому разі, якщо особа, яка за чинним законом не може набути таке право, не здійснить переоформлення цього права в інший правовий титул. Право постійного користування зберігається і є чинним до приведення прав та обов`язків щодо такої земельної ділянки у відповідність до вимог чинного законодавства й переоформлення права постійного користування у право власності чи оренду (постанови від 15.11.2021 у справі № 906/620/19, від 31.01.2019 у справі № 914/839/18, від 10.10.2018 у справі № 907/916/17, від 02.04.2019 у справі № 921/710/17-г/6).
Отже, за своєю правовою природою право постійного землекористування є безстроковим і може бути припинене лише з підстав, передбачених статями 141, 143 ЗК України. 
Так, відповідно до статті 141 ЗК України (у відповідній редакції) підставами припинення права користування земельною ділянкою є: а) добровільна відмова від права користування земельною ділянкою; б) вилучення земельної ділянки у випадках, передбачених цим Кодексом; в) припинення діяльності релігійних організацій, державних чи комунальних підприємств, установ та організацій; г) використання земельної ділянки способами, які суперечать екологічним вимогам; ґ) використання земельної ділянки не за цільовим призначенням; д) систематична несплата земельного податку або орендної плати; е) набуття іншою особою права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, які розташовані на земельній ділянці; є) використання земельної ділянки у спосіб, що суперечить вимогам охорони культурної спадщини.
За приписами статті 143 ЗК України (у відповідній редакції) примусове припинення прав на земельну ділянку здійснюється у судовому порядку у разі: а) використання земельної ділянки не за цільовим призначенням; б) неусунення допущених порушень законодавства (забруднення земель радіоактивними і хімічними речовинами, відходами, стічними водами, забруднення земель бактеріально-паразитичними і карантинно-шкідливими організмами, засмічення земель забороненими рослинами, пошкодження і знищення родючого шару ґрунту, об`єктів інженерної інфраструктури меліоративних систем, порушення встановленого режиму використання земель, що особливо охороняються, а також використання земель способами, які завдають шкоди здоров`ю населення) в строки, встановлені приписами органів, що здійснюють державний контроль за використанням та охороною земель; в) конфіскації земельної ділянки; г) примусового відчуження земельної ділянки з мотивів суспільної необхідності; ґ) примусового звернення стягнень на земельну ділянку по зобов`язаннях власника цієї земельної ділянки; ґ-1) примусового звернення стягнень на право емфітевзису, суперфіцію за зобов`язаннями особи, яка використовує земельну ділянку на такому праві.
Як установлено судами попередніх інстанцій, у матеріалах справи відсутні докази добровільної відмови відповідача від права користування спірною земельною ділянкою. 
Також, судами попередніх інстанцій установлено, що площа будівлі громадського туалет А-1, власником якої є ОСОБА_1 на підставі договорів купівлі-продажу від 21.02.2018, становить лише 64,3 кв. м (0,00643 га).
Разом з тим, площа спірної земельної ділянки, яка належить відповідачу на праві постійного користування на підставі державного акту на право постійного користування землею, зареєстрованого в книзі записів державних актів за № 107, які позивач відповідно просить припинити та визнати нечинним, складає 1,09 га.
Зазначені обставини виключають можливість застосування до спірних правовідносин пункту «е» частини 1 статті 141 ЗК України як підставу для припинення постійного користування відповідачем всією спірною земельною ділянкою.
За таких обставин, суди попередніх інстанцій, ураховуючи відсутність доказів добровільної відмови відповідача від права постійного користування спірною земельною ділянкою, а також доказів на підтвердження наявності інших, передбачених статями 141, 143 ЗК України підстав для припинення права постійного користування відповідачем цієї земельною ділянкою, дійшли обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позовних вимог. 
Ураховуючи наведене, суд касаційної інстанції погоджується з висновками судів попередніх інстанцій про відсутність підстав для задоволення позовних вимог з огляду на їх недоведеність та обґрунтованість. 
Підставою касаційного оскарження судових рішень у справі № 904/3815/22, що розглядається, Нікопольська міська рада зазначає пункт 3 частини 2 статті 287 ГПК України.
Відповідно до пункту 3 частини 2 статті 287 ГПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 1, 4 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, зокрема, якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах.
Зі змісту вказаної норми вбачається, що вона спрямована на формування єдиної правозастосовчої практики шляхом висловлення Верховним Судом висновків щодо питань застосування тих чи інших норм права, які регулюють певну категорію правовідносин та підлягають застосуванню господарськими судами під час вирішення спору.
У поданій касаційній скарзі Нікопольська міська рада зазначає про необхідність формування висновку Верховного Суду щодо застосування статті 92, пункту «е» частини 1 статті 141 ЗК України, підпункту «а» пункту 3 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розмежування земель державної та комунальної власності» при вирішенні питання щодо припинення права користування земельною ділянкою у разі набуття іншою особою права власності на частину будівлі або на одну із будівель. 
Разом з тим, Верховний Суд вважає, що у справі № 904/3815/22, що розглядається, відсутні підстави для формування висновку Верховного Суду із зазначеного скаржником питання, оскільки як встановлено судами попередніх інстанцій, позивачем не доведено наявності підстав, передбачених статтею 141 ЗК України, у тому числі і пунктом «е» частини 1 цієї статті, для припинення права постійного користування відповідачем спірною земельною ділянкою, а формування висновку щодо застосування у сукупності положень статті 92, пункту «е» частини 1 статті 141 ЗК України, підпункту «а» пункту 3 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розмежування земель державної та комунальної власності» скаржником необґрунтовано та висновки, які він вважає привальними, ним не зазначено.
Отже, підстава касаційного оскарження, передбачена пунктом 3 частини 2 статті 287 ГПК України, не отримала підтвердження під час касаційного провадження. 
Щодо посилання АТ «Укрзалізниця»  на підставу касаційного оскарження судових рішень, передбачену пунктом 4 частини 2 статті 287 ГПК України, Верховний Суд зазначає наступне.
Відповідно до пункту 4 частини 2 статті 287 ГПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 1, 4 частини 1 цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами 1, 3 статті 310 ГПК України.
Так, на обґрунтовування підстави касаційного оскарження судових рішень, передбаченої пунктом 4 частини 2 статті 287 ГПК України, АТ «Укрзалізниця» посилається на те, що суди попередніх інстанцій не дослідили зібрані у справі докази (пункт 1 частини 3 статті 310 ГПК України), а саме: 
- відповідь на відзив від 06.02.2023 № 16/23;
- заяву від 28.02.2023 № 38/23 з додатками, включно з технічною документацією від ПрАТ «Дніпропетровське обласне підприємство автобусних станцій»;
- пояснення від 03.04.2023 № 69/23 з додатками;
- заяву від 07.04.2023 № 72/23 з додатками;
- лист про надання документів від 21.06.2023 № 133/23 з додатками.
Згідно з пунктом 1 частини 3 статті 310 ГПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, на які посилається скаржник у касаційній скарзі, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази за умови висновку про обґрунтованість заявлених у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1, 2, 3 частини 2 статті 287 цього кодексу.
За таких обставин недостатніми є доводи скаржника про неповне дослідження судами попередніх інстанцій зібраних у справі доказів за умови не підтвердження підстави касаційного оскарження, передбаченої пунктом 3 частини 2 статті 287 ГПК України. 
Доводи АТ «Укрзалізниця» щодо безпідставного неврахування судами попередніх інстанцій висновку експерта, не приймаються судом касаційної інстанції до уваги, оскільки відповідно до статті 104 ГПК України висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 86 ГПК України, що і було зроблено судами попередніх інстанцій за результатами вирішення спору.
Інші доводи АТ «Укрзалізниця», викладені у касаційній скарзі фактично спрямовані на спонукання Суду до переоцінки вже оцінених судами попередніх інстанцій доказів та встановлення нових обставин справи, що відповідно до статті 300 ГПК України, виходить за межі повноважень суду касаційної інстанції.
Зважаючи на викладене, наведена скаржником підстава касаційного оскарження, передбачена пунктом 4 частини 2 статті 287 ГПК України, не отримала підтвердження під час касаційного провадження.
Наведене у сукупності виключає можливість задоволення касаційної скарги.
Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 308 ГПК України суд касаційної інстанції, за результатами розгляду касаційної скарги, має право залишити судові рішення судів першої інстанції та апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення.
За змістом статті 309 ГПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 300 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.
Ураховуючи наведене, суд касаційної інстанції, переглянувши оскаржувані судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, дійшов висновку про залишення касаційної скарги без задоволення, а постанови суду апеляційної інстанції та рішення суду першої інстанції - без змін.
Судовий збір за подання касаційної скарги в порядку статті 129 ГПК України покладається на скаржника.
Керуючись статтями 300, 301, 308, 309, 314, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд
ПОСТАНОВИВ:
1. Касаційну скаргу Нікопольської міської ради залишити без задоволення.
2. Постанову Центрального апеляційного господарського суду від 26.03.2025 та рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 12.04.2024 у справі № 904/3815/22 залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.
Головуючий  суддя                                                                  І. С. Берднік
Судді:                                                                                                   В. А. Зуєв                                                                                                                          
                                                                                                        І. С. Міщенко