СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
29 липня 2025 року                               м. Харків                        Справа № 913/441/24  
          Східний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючий суддя Слободін М.М., суддя Гребенюк Н.В. , суддя  Шутенко І.А.
за участю секретаря судового засідання Бєлкіної О.М.
за участю представників сторін:
позивача – Бень В.Е.
відповідача – Пархоменко А.Е.
розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмежено відповідальністю “Газопостачальна компанія “Нафтогаз Трейдинг” (вх.№733Л/2) на рішення господарського суду Луганської області від 17.03.2025 у справі №913/441/24 (повний текст рішення складено та підписано 27.03.2025 суддею Шеліхіною Р.М. у приміщенні Господарського суду Луганської області)
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю “Газопостачальна компанія “Нафтогаз Трейдинг”, м. Київ,
до Відділу освіти Сватівської міської ради, м. Сватове Луганської області,
про стягнення 4 294 676,05 грн,-

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз Трейдинг» звернулося до Господарського суду Луганської області з позовом до Відділу освіти Сватівської міської ради про стягнення заборгованості за природний газ згідно договору постачання природного газу № 11-1034/21-БО-Т від 04.11.2021 у сумі 4         294         676,05 грн, з яких:
– 2         731 304,59 грн – основний борг;
– 540 225,72 грн – пеня;
– 205 529,33 грн – три проценти річних;
– 817 616,41 грн – інфляційні втрати.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що відповідач порушив свої зобов`язання в частині своєчасної оплати за поставлений природний газ.
Рішенням господарського суду Луганської області від 17.03.2025 у справі № 913/441/24, позов задоволено частково. 
Стягнуто з Відділу освіти Сватівської міської ради на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз Трейдинг» основний борг у розмірі 2731304,59 грн, інфляційні втрати в розмірі 817616,41 грн, 3% річних у розмірі 205529,33 грн, пеню в розмірі 162067,72 грн, а також витрати зі сплати судового збору в розмірі 51536,11 грн. У задоволенні решти позовних вимог - відмовлено.
Позивач, Товариство з обмежено відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз Трейдинг», з рішенням господарського суду не погодився, звернувся до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Луганської області від 17.03.2025 у справі №913/441/24 у частині відмови у задоволенні позовних вимог щодо стягнення пені у розмірі 378158,00 грн. Прийняти нове рішення в оскаржуваній частині, яким позовні вимоги про стягнення пені у розмірі 378158,00 грн задовольнити. Судові витрати за розгляд апеляційної скарги покласти на відповідача у справі. 
В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що у справі, що переглядається сума зобов`язання відповідача за поставку природного газу складала 4 708 117,31 грн, сума непогашеного основного боргу складала 2 731 304,59 грн, тоді як загальна сума заявлена до стягнення пені складала лише 540 225,72 грн, отже відсоток заявленого до стягненні пені від суми поставленого газу складав лише 11,47 %. Відтак, заявлена сума пені не є надмірно великою до суми поставки враховуючи процентне співвідношення, тому у суду, на думку апелянта, були відсутні підстави для зменшення розміру пені.
Ухвалою Східного апеляційного господарського від 21.04.2025 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ТОВ «Газопостачальна компанія «Нафтогаз Трейдинг» на рішення Господарського суду Луганської області від 17.03.2025 у справі №913/441/24.. Встановлено відповідачу строк для подання відзиву на апеляційну скаргу - протягом     10 днів (з урахуванням вимог ст. 263 ГПК України) з дня вручення даної ухвали. Призначено справу до розгляду на  05.06.2025.
22.04.2025 представником Відділу освіти Сватівської міської ради надано відзив на апеляційну скаргу, в якому він просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги ТОВ «Газопостачальна компанія «Нафтогаз Трейдинг» на рішення господарського суду Луганської області від 17.03.2025 у справі № 913/441/24 у повному обсязі.
Ухвалою Східного апеляційного господарського від 16.06.2025 повідомлено учасників справи, що розгляд апеляційної скарги ТОВ “Газопостачальна компанія “Нафтогаз Трейдинг” на рішення господарського суду Луганської області від 17.03.2025 у справі №913/441/24 відбудеться 29.07.2025.
В судове засідання, призначене на 29.07.2025, з`явились представники сторін, надали пояснення по справі.
Відповідно до статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Перевіривши повноту встановлення господарським судом обставин справи та докази по справі на їх підтвердження, їх юридичну оцінку, а також доводи апеляційної скарги в межах вимог, передбачених статтею 269 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду встановила наступне.
Як свідчать матеріали справи, між Товариством з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз Трейдинг», EIC-код 56Х930000010610Х, (далі – постачальник) та Відділом освіти Сватівської міської ради EIC-код 56XS000181О9C00J, (далі – споживач) укладено договір постачання природного газу від 04.11.2021 №11-1034/21-БО-Т (далі – договір), за умовами якого постачальник зобов`язується поставити споживачеві природний газ, а споживач зобов`язується прийняти його та оплатити на умовах цього договору (п. 1.1. договору).
Відповідно до п. 1.3. договору за цим договором може бути поставлений природний газ (за кодом згідно з                         УКТЗЕД                         2711 21 00 00) власного видобутку (природний газ, видобутий на території України) та/або імпортований природний газ, ввезений на митну територію України.
У відповідності до п. 2.1. постачальник передає споживачу на умовах цього договору замовлений споживачем обсяг (об`єм) природного газу у період з жовтня 2021 року по грудень 2022 року (включно), у кількості 829,365 тис. куб. метрів.
За умовами п. 2.3. договору підписанням цього договору споживач дає згоду постачальнику на включення його до Реєстру споживачів постачальника (надалі                         – Реєстр або Реєстр споживачів), розміщеного на інформаційній платформі Оператора ГТС відповідно до вимог Кодексу ГТС.
Згідно з п. 3.1. договору постачальник передає споживачу у загальному потоці природний газ у внутрішній точці виходу з газотранспортної системи. Право власності на природний газ переходить від постачальника до споживача після підписання актів приймання-передачі. Після переходу права власності на природний газ споживач несе всі ризики і бере на себе відповідальність, пов`язану з правом власності на природний газ.
Приймання-передача газу, переданого постачальником споживачеві у відповідному розрахунковому періоді, оформлюється актом приймання-передачі газу (п. 3.5. договору).
Пунктом 3.5.1. договору визначено, що споживач зобов`язується надати постачальнику не пізніше 5-го (п`ятого) числа місяця, наступного за розрахунковим періодом завірену належним чином копію відповідного акту надання послуг з розподілу/транспортування газу за такий період, що складений між Оператором(ами) ГРМ та/або Оператором ГТС та споживачем, на підставі даних комерційного вузла обліку споживача, відповідно до вимог Кодексу ГТС/Кодексу ГРМ.
На підставі отриманих від споживача даних та даних щодо остаточної алокації відборів споживача на Інформаційній платформі Оператора ГТС постачальник готує та надає споживачу два примірники акту приймання-передачі за відповідний розрахунковий період (далі також – акт), підписані уповноваженим представником постачальника (п. 3.5.2. договору).
Відповідно до п. 3.5.3. договору споживач протягом 2-х (двох) робочих днів з дати одержання акту зобов`язується повернути постачальнику один примірник оригіналу акту, підписаний уповноваженим представником споживача, або надати в письмовій формі мотивовану відмову від його підписання.
У випадку неповернення споживачем підписаного оригіналу акту до 15-го (п`ятнадцятого) числа місяця, наступного за розрахунковим періодом, а також у випадку розбіжностей між даними, отриманими від споживача відповідно до підпункту 3.5.1 цього пункту, та даних щодо остаточної алокації відборів споживача на Інформаційній платформі Оператора ГТС, обсяг (об`єм) спожитого газу вважається встановленим (узгодженим) відповідно до даних Інформаційної платформи Оператора ГТС та переданим у власність споживачу, а вартість поставленого протягом відповідного розрахункового періоду газу розраховується з урахуванням цін, визначених в розділі 4 цього договору (п. 3.5.4. договору).
Пунктом 3.6. договору передбачено, що звірка фактично використаного обсягу газу за цим договором на певну дату чи протягом відповідного розрахункового періоду ведеться сторонами на підставі даних комерційних вузлів обліку газу та інформації про фактично поставлений споживачу обсяг газу згідно з даними Інформаційної платформи Оператора ГТС.
В розділі 4 договору сторони погодили ціну природного газу.
Згідно з п. 4.1. договору ціна та порядок зміни ціни на природний газ, який постачається за цим договором, встановлюється наступним чином:
Ціна природного газу за 1000 куб. м газу без ПДВ – 13 658,42 грн, крім того податок на додану вартість за ставкою 20%, крім того тариф на послуги транспортування природного газу для внутрішньої точки виходу з газотранспортної системи – 124,16 грн без ПДВ, коефіцієнт, який застосовується при замовленні потужності на добу наперед у відповідному періоді на рівні 1,10 умовних одиниць, всього з коефіцієнтом – 136,576 грн, крім того ПДВ – 20%, всього з ПДВ – 163,89 грн за 1000 куб. м.
Всього ціна газу за 1000 куб. м з ПДВ, з урахуванням тарифу на послуги транспортування та коефіцієнту, який застосовується при замовленні потужності на добу, за цим договором становить 16         554,00 грн (п. 4.1. договору).
Загальна вартість цього договору на дату укладання становить 11 441 090,17 грн, крім того ПДВ – 2 288 218,04 грн, разом з ПДВ – 13 729 308,21 грн (п. 4.3. договору).
Пунктом 5 договору сторони погодили порядок та умови проведення розрахунків.
У договорі передбачено, що оплата за природний газ за відповідний розрахунковий період (місяць) здійснюється споживачем виключно грошовими коштами в наступному порядку: 70% вартості фактично переданого відповідно до акту приймання-передачі природного газу – до останнього числа місяця, наступного за місяцем, в якому було здійснено постачання газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий відповідно до акту приймання-передачі природний газ здійснюється споживачем до 15 числа (включно) місяця, наступного за місяцем, в якому споживач повинен був сплатити 70% грошових коштів за відповідний розрахунковий період. У разі відсутності акту приймання-передачі, фактична вартість використаного споживачем газу розраховується відповідно до умов підпункту 3.5.4. пункту 3.5. цього договору. Споживач має право здійснити оплату та/або передоплату за природний газ протягом періоду поставки (п. 5.1. договору).
Оплата за природний газ здійснюється споживачем шляхом перерахування коштів на поточний рахунок постачальника, зазначений в розділі 14 цього договору.
Споживач зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі розрахуватися за поставлений природний газ відповідно до пункту 5.1 цього договору (п. 5.3 договору).
Пунктом 6.2 договору визначені обов`язки споживача, зокрема, споживач зобов`язаний самостійно контролювати власне використання природного газу за цим договором і своєчасно коригувати замовлені обсяги шляхом підписання додаткової угоди, прийняти газ на умовах цього договору, своєчасно оплачувати вартість поставленого природного газу в розмірі та порядку, що передбачені цим договором.
Відповідно до п. 13.1. договору даний договір набирає чинності з дати його укладання і діє до 31 грудня 2022 року включно, а в частині розрахунків – до повного їх виконання.
Згідно з п. 13.3. договору у разі припинення дії цього договору шляхом його розірвання споживач втрачає право до 31 грудня 2022 року включно отримувати природний газ з ресурсу постачальника за ціною, визначеною пунктом 4.1 договору.
На виконання умов укладеного сторонами договору позивач у період з листопада 2021 року по лютий 2022 року передав у власність відповідача природний газ на загальну суму 4         708         117,31 грн.
Сторонами було підписано акти приймання-передачі природного газу:
– від 30.11.2021 в об`ємі 19,41605 тис.куб.м природного газу на суму 321 413,20 грн (акт підписаний з обох сторін і скріплений печатками підприємств);
– від 31.12.2021 в об`ємі 92,35100 тис.куб.м природного газу на суму 1 528 778,02 грн (акт підписаний з обох сторін і скріплений печатками підприємств).
Разом з цим, як зазначає позивач, відповідач ухилився від документального оформлення наступних обсягів спожитого природного газу, у зв`язку з чим акти приймання-передачі природного газу щодо поставки природного газу в січні та лютому 2022 року між сторонами не були підписані.
За розрахунком позивача відповідач у січні 2022 року спожив природного газу в об`ємі 99,64268 тис.куб.м на суму 1 649 484,44 грн; у лютому 2022 року спожив природного газу в об`ємі 73,00000 тис.куб.м на суму 1         208         441,65 грн.
Зазначені дані щодо обсягів спожитого відповідачем природного газу у зазначений період підтверджуються даними, наданими ТОВ «Оператор газотранспортної системи України» в листі №ТОВВИХ-24-10241 від 08.07.2024 та інформацією щодо остаточної алокації відборів споживача з EIC-код 56XS000181О9C00J в період з 23.11.2021 по 01.03.2022.
На виконання умов договору відповідач сплатив вартість поставленого природного газу на загальну суму 1         976         812,72 грн, що підтверджується інформацією про надходження коштів за період з 04.11.2021 по 16.07.2024, листом № 16/2-09/88402/2024 від 02.08.2024 АТ «Державний ощадний банк України» з реєстром надходжень коштів від Відділу освіти Сватівської міської ради.
Таким чином, відповідач, в порушення умов договору, отриманий природний газ оплатив за листопад та грудень 2021 року та частково за січень 2022 року на загальну     суму 1         976         812,72 грн. За вказаних обставин, у відповідача обліковується заборгованість перед позивачем за спожитий природний газ у сумі 2         731         304,59 грн.
Вказані обставини стали підставою для звернення позивача з даним позовом до суду.
Крім цього, позивач на підставі ст. 625 Цивільного кодексу України заявив до стягнення 3% річних у сумі 205         529,33 грн за період з 16.03.2022 по 30.09.2024, інфляційні втрати в сумі 817         616,41 грн за період з 01.04.2022 по 30.09.2024, а також пеню в сумі 540         225,72 грн за період з 16.03.2022 по 15.10.2022. 
Господарський суд Луганської області встановив, що відповідач не розрахувався з позивачем за отриманий природний газ за договором постачання природного газу від 04.11.2021 №11-1034/21-БО-Т, сума простроченого та несплаченого основного боргу відповідача перед позивачем за договором складає 2 731 304,59 грн. Місцевий господарський суд визнав обґрунтованою вимогу позивача про стягнення заборгованості в означеній сумі, також місцевий суд визнав обґрунтованими вимоги про стягнення з відповідача  інфляційних втрат в розмірі 817 616,41 грн, 3% річних у розмірі 205 529,33 грн, пені в розмірі 162     067,72 грн. В свою чергу, суд першої інстанції дійшов висновку про наявність підстав для зменшення розміру пені  на 70%.
Предметом апеляційного оскарження та, відповідно, апеляційного розгляду у цій справі є ухвалене судове рішення частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення пені у розмірі 378    158,00 грн., а саме в частині зменшення правомірно нарахованих до стягнення сум пені на 70%.
Розглядаючи апеляційні вимоги в частині зменшення розміру нарахованої пені, судова колегія апеляційної інстанції наголошує про наступне.
Так, позивачем заявлено вимоги про стягнення з відповідача пені у розмірі 540 225,72  грн.
В свою чергу, представник відповідача у відзиві на позовну заяву просив зменшити розмір стягуваної пені на 100%, в обґрунтування зазначеного посилався на введення в Україні воєнного стану, тимчасової окупації Сватівської міської територіальної громади.
За приписами ч. 1 ст. 233 ГК України передбачено, що в разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.
Згідно з ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.
Правовий аналіз зазначених приписів свідчить про те, що вони не є імперативними та застосовуються за визначених умов та на розсуд суду.
За своєю правовою природою штрафні санкції виконують стимулюючу функцію, спонукаючи боржника до належного виконання своїх зобов`язань під загрозою застосування до нього цього виду відповідальності та стягуються в разі порушення такого зобов`язання. Отже, питання про зменшення розміру неустойки вирішується судом на підставі аналізу конкретної ситуації, тобто сукупності з`ясованих ним обставин, що свідчать про наявність підстав для вчинення зазначеної дії.
Вирішуючи, в тому числі й з власної ініціативи, питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен об`єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов`язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків), тощо.
Водночас, як зазначено в рішенні Конституційного Суду України від 11.07.2013 № 7-рп/2013, наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми як неустойку, змінює її дійсне правове призначення. Оскільки неустойка має на меті, в першу чергу, стимулювати боржника до виконання основного грошового зобов`язання та не може лягати непомірним тягарем для споживача і бути джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для кредитора.
У постанові Верховного Суду в складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 19.01.2024 у справі № 911/2269/22 викладено висновок про те, що індивідуальний характер підстав, якими у конкретних правовідносинах обумовлюється зменшення судом розміру неустойки (що підлягає стягненню за порушення зобов`язання), а також дискреційний характер визначення судом розміру, до якого суд її зменшує, зумовлюють висновок про відсутність універсального максимального і мінімального розміру неустойки, на який її може бути зменшено, що водночас вимагає, щоб цей розмір відповідав принципам верховенства права.
Розмір неустойки, до якого суд її зменшує (на 90%, 70% чи 50% тощо), у кожних конкретно взятих правовідносинах (справах) також має індивідуально-оціночний характер, оскільки цей розмір (частина або процент, на які зменшується неустойка), який обумовлюється встановленими та оціненими судом обставинами у конкретних правовідносинах, визначається судом у межах дискреційних повноважень, наданих суду відповідно до положень ч. 1, 2 ст. 233 ГК України             та ч. 3 ст. 551 ЦК України, тобто у межах судового розсуду.
Отже, в питаннях про зменшення розміру неустойки правовідносини у кожному спорі є відмінними, оскільки кожного разу суд, застосовуючи дискрецію для вирішення цього питання, виходить з конкретних обставин, якими обумовлене зменшення штрафних санкцій, які водночас мають узгоджуватись з положенням ч. 2 ст. 19 Конституції України, ст. 233 ГК України і ч. 3 ст. 551 ЦК України, а також досліджуватись та оцінюватись судом в порядку статей 86, 210, 237 ГПК України.
Такий підхід є усталеним в судовій практиці, зокрема Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду (постанови від 11.07.2023 у справі № 914/3231/16, від 10.08.2023 у справі № 910/8725/22, від 26.09.2023 у справі № 910/22026/21, від 02.11.2023 у справі № 910/13000/22, від 07.11.2023 у справі № 924/215/23, від 09.11.2023 у справі № 902/919/22).
Так, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 № 2102-ІХ, введено в Україні воєнний стан із 05 годин 30 хвилин 24.02.2022, який триває й до теперішнього часу.
Відповідні обставини, в силу приписів ч. 3 ст. 75 ГПК України є загальновідомими та такими, що не підлягають доведенню.
Відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 12.11.2024 № 900444 місцезнаходженням відповідача – Відділу освіти Сватівської міської ради станом на час розгляду даної справи є: пл. 50 річчя Перемоги, буд. 36, м. Сватове, Сватівський р-н, Луганська обл., 92600.
Згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 06.12.2022 № 1364 «Деякі питання формування переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією» перелік територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією, затверджується Міністерством розвитку громад та територій.
Наказом Міністерства розвитку громад та територій України № 376 від 28.02.2025     затверджений Перелік територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією, до якого включена Сватівська міська територіальна громада, територія якої є тимчасово окупованою з 08.03.2022 до теперішнього часу.
Колегія суддів враховує, що відповідач є бюджетною неприбутковою установою.
Крім того, розмір штрафних санкцій становить майже 20% (19,78%) суми основної заборгованості.
Враховуючи викладене, а також з огляду на кризову ситуацію, яка склалася в державі внаслідок військової агресії Російської Федерації проти України та не могла не вплинути негативно на фінансовий стан відповідача як бюджетної установи, колегія суддів вважає необхідним при вирішенні даного спору застосувати свої дискреційні повноваження і керуючись внутрішнім переконанням, матеріалами справи, статусом сторін зменшити розмір пені на 70%
Вирішуючи питання щодо доцільності зменшення суми пені в цій справі колегія суддів також враховує: ступінь виконання відповідачем своїх зобов`язань за спірним договором (проведення розрахунків своєчасно та з повним дотриманням усіх умов договору до повномасштабного вторгнення на територію України), а також окупацію території України (м. Сватове), внаслідок чого нормальна та повноцінна діяльність відповідача є об`єктивно неможливою.
Суд апеляційної інстанції зауважує, що неустойка не є каральною санкцією, а має саме компенсаційний характер. Вона не повинна перетворюватись на несправедливо непомірний тягар для боржника і бути джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для кредитора.
Господарські санкції, що встановлюються відповідно до договору чи закону за неналежне виконання зобов`язання, спрямовані передусім на компенсацію кредитору майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку боржника. Такі санкції не можуть розглядатися кредитором як спосіб отримання доходів, що є більш вигідним порівняно з надходженнями від належно виконаних господарських зобов`язань.
Якщо відповідальність боржника перед кредитором за неналежне виконання обов`язку щодо своєчасного розрахунку не обмежена жодними межами, а залежить виключно від встановлених договором процентів, то за певних обставин обсяг відповідальності може бути нерозумним з огляду на його непропорційність наслідкам правопорушення. Він може бути несправедливим щодо боржника, а також щодо третіх осіб, оскільки майновий тягар відповідних виплат може унеможливити виконання боржником певних зобов`язань, зокрема з виплати заробітної плати своїм працівникам та іншим кредиторам, тобто цей тягар може бути невиправдано обтяжливим чи навіть непосильним. У таких випадках невизнання за судом права на зменшення розміру відповідальності може призводити до явно нерозумних і несправедливих наслідків. Тобто, має бути дотриманий розумний баланс між інтересами боржника та кредитора. Подібна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі №902/417/18, а також у постановах Верховного Суду від 19.03.2024 у справі №917/612/23, від 10.01.2024 у справі №910/1041/23.
Категорії "значно" та "надмірно", які використовуються у ст.551 ЦК України та у ст.233 ГК України, є оціночними і мають конкретизуватися у кожному окремому випадку, з урахуванням того, що правила наведених статей направлені на запобігання збагаченню кредитора за рахунок боржника, а також недопущення заінтересованості кредитора у порушенні зобов`язання боржником. Подібна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 14.07.2021 у справі №916/878/20.
Наявність у кредитора можливості стягувати з боржника надмірні грошові суми як неустойку спотворює її дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне зобов`язання неустойка перетворюється на несправедливо непомірний тягар для боржника та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором. Подібний висновок міститься в рішенні Конституційного Суду України від 11.07.2013 у справі №7-рп/2013.
Зменшення неустойки (штрафу, пені) є протидією необґрунтованого збагачення однією зі сторін за рахунок іншої; відповідає цивільно-правовим принципам рівності і балансу інтересів сторін; право на зменшення неустойки направлене на захист слабшої сторони договору, яка в силу зацікавленості в укладенні договору, монополістичного положення контрагенту на ринку, відсутності часу чи інших причин не має можливості оскаржити включення в договір завищених санкцій.
Верховний Суд неодноразово наголошував у своїх постановах, що визначення конкретного розміру, на який зменшуються належні до сплати штрафні санкції, належить до дискреційних повноважень суду.
Виходячи із засад справедливості, добросовісності та розумності як складових елементів загального конституційного принципу верховенства права та з урахуванням встановлених фактичних обставин справи, з огляду на функцію, що виконує неустойка, яка водночас не є каральною санкцією, та необхідність у дотриманні розумного балансу інтересів сторін спору під час вирішення питання щодо застосування до боржника цивільної відповідальності у вигляді стягнення неустойки, враховуючи відсутність доказів завдання позивачу збитків внаслідок порушення відповідачем зобов`язань за договором, враховуючи неспівмірність суми нарахованої позивачем пені відносно суми основної заборгованості (розмір пені складає майже 19,78% від суми заборгованості), враховуючи те, що основним завданням відповідача є реалізація державної політики в галузі освіти, Східний апеляційний господарський суд погоджується з висновком господарського суду Луганської області про доцільність зменшення розміру належної до стягнення з відповідача пені на 70% (до 162    067,72 грн), що з урахуванням обставин справи, є адекватною мірою відповідальності за неналежне виконання відповідачем зобов`язань і проявом балансу між інтересами кредитора і боржника та узгоджується з нормами закону, які регулюють можливість такого зменшення.
Отже, у даній справі, суд першої інстанції правомірно врахувавши зазначений загальний висновок про можливість суду за певних умов зменшити розмір пені з урахуванням встановлених фактичних обставин справи дійшов обґрунтованого висновку про його зменшення з мотивів, викладених вище.
Таким чином, доводи заявника апеляційної скарги про порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права під час ухвалення оскаржуваного рішення в частині відмови у позові щодо стягнення пені в розмірі 378    158,00 грн не знайшли свого підтвердження, у зв`язку з чим підстав для зміни чи скасування законного та обґрунтованого судового акту Східний апеляційний господарський суд не вбачає.
Відповідно до ч. 1 ст. 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи вищенаведене, викладені в оскаржуваному рішення висновки відповідають фактичним обставинам справи, у зв`язку з чим апеляційна скарга позивача задоволенню не підлягає, а оскаржуване рішення підлягає залишенню без змін.
З огляду на те, що апеляційна скарга залишається без задоволення, відповідно до ст. 129 ГПК України судовий збір за її подання покладається судом на скаржника.
Керуючись статтями 129, 270, 275, 276, 281  Господарського процесуального кодексу України,  апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ТОВ “Газопостачальна компанія “Нафтогаз Трейдинг” (вх.№733Л/2) на рішення господарського суду Луганської області від 17.03.2025 у справі № 913/441/24     залишити без задоволення.
Рішення господарського суду Луганської області від 17.03.2025 у справі № 913/441/24 залишити без змін.

Дана постанова набирає законної сили з дня її ухвалення. 
Порядок і строки її оскарження передбачено ст. 286 - 289 Господарського процесуального кодексу України.
Повна постанова складена 08.08.2025.

Головуючий суддя                                                                    М.М. Слободін

Суддя                                                                                           Н.В. Гребенюк  

Суддя                                                                                           І.А. Шутенко