ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 червня 2025 р.	Справа № 584/641/24	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Макаренко Я.М.,
Суддів: Перцової Т.С. ,  Жигилія С.П. ,
за участю секретаря судового засідання Кругляк М.С.

          розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Путивльського районного суду Сумської області від 18.02.2025, головуючий суддя І інстанції: Данік Я.І., м. Путивль Путивльського району Сумської області, повний текст складено 24.02.25  по справі № 584/641/24
          за позовом           ОСОБА_1  
          до           ІНФОРМАЦІЯ_1  
          про скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення,
ВСТАНОВИВ:
У вересні 2024 року ОСОБА_1  (далі по тексту – позивач) звернувся до Путивльського районного суду Сумської області із позовом до    ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі по тексту – відповідач, ІНФОРМАЦІЯ_2 ) про скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення, в якому просив суд:
- визнати протиправною та скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення від 05.02.2024 №286, винесену т.в.о. начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 майора ОСОБА_2 , якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною другою статті 210-1 КУпАП та застосовано адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 5100 грн;
- провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно   ОСОБА_1 за частиною другою статті 210-1 КУпАП закрити 0за відсутністю в його діях складу вказаного адміністративного правопорушення;
- стягнути судовий збір з ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_1 .
Рішенням Путивльського районного суду Сумської області від 18 лютого 2025 року у справі № 584/641/24 відмовлено у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 .
Позивач, не погодившись із вказаним рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просив суд апеляційної інстанції скасувати рішення ОСОБА_1 та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги позивачем вказано, що жодними матеріалами справи не доведено наявність в діях ОСОБА_1 ознак об`єктивної та суб`єктивної сторони правопорушення, що вказує на відсутність підстав для притягнення його до адміністративної відповідальності, у зв`язку з чим постанова про застосування адміністративного стягнення, винесена є неправомірно і підлягає скасуванню.
За доводами позивача, він є засновником і головою Фермерського господарства «Підкова-21», а єдиним працівником вказаного господарства – його дружина. Таким чином, станом на 20.12.2023 у ФГ «Підкова-21» жодна інша особа, так само призовники, військовозобов`язані та резервісти працевлаштовані не були, а транспортні засоби та інша техніка у власності ФГ «Підкова-21» відсутні, реєстраційними обліками за господарством не зареєстровані. 
При цьому, ФГ «Підкова-21» знаходяться і здійснює свою господарську діяльність на території Новослобідської сільської територіальної громади, що за 10 км від кордону з російською федерацією. Водночас, Новослобідська сільська територіальна громада відноситься до територій, на яких ведуться бойові дії та щоденно піддається артилерійським, мінометним, ракетним обстрілам тощо, бомбардуванню КАБ та ФАБ з боку російського агресора. З огляду на вищевказані обставини, а так само відсутності у ФГ «Підкова-21» комп`ютерної техніки, веденням бойових дій, які несли загрозу життю та здоров`ю, позивач був не в змозі надрукувати документ з інформацією та звітністю, яка передбачена п. 15 Постанови № 1921, ч. 1 ст. 21 Закону № 3543- XII, ст. 16 Закону 1932-XII та направити її в тому числі електронними засобами у встановлений законом строк до ІНФОРМАЦІЯ_3 . Приведене також вказує на відсутність у позивача умислу на вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого частиною другою статті 2101 КУпАП, у зв`язку з чим немає об`єктивної сторони вказаного правочину. 
Заперечуючи правомірність притягнення позивача до адміністративної відповідальності останній також зауважує, що ТЦК та СП не проводили жодних перевірок в порядку визначеному Порядком №1487, акту перевірки не складалось, у зв`язку з чим неможливо стверджувати, що у ФГ «Підкова-21» така звітність не ведеться та вона відсутня. 
В той же час, 31.01.2024 позивача було затримано на блок-посту, та таке затримання проведено з порушенням приписів статей 260 та 261 КУпАП, адже про його затримання не було повідомлено його родичів та центр з надання безоплатної вторинної правової допомоги не повідомлявся, у зв`язку з чим права на захист позивача були істотно порушені, та він не мав змоги скористатися допомогою захисника.
Між тим, позивачем вказано на відсутність повноважень у ОСОБА_2 , як т.в.о. керівника структурно підрозділу ТЦК та СП, на розгляд справи та винесення постанови. 
В той же час,  за доводами позивача, оскаржувана постанова не містить будь-яких доказів, які б доводили провину позивача у вчиненні правопорушення, а також не зазначено часового проміжку вчинення позивачем триваючого правопорушення. 
Не погоджуючи із доводами апеляційної скарги відповідачем подано до суду апеляційної інстанції письмовий відзив, в якому він просив залишити апеляційну скаргу позивача без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, оскільки вважає дане рішення суду законним та обґрунтованим.
Відповідно до частини першої статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та дослідивши наявні у них докази, обговоривши підстави та доводи апеляційної скарги, дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення вимог поданої позивачем апеляційної скарги,  виходячи з наступного.
Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 було затримано працівниками ВП №2 (м.Путивль) Конотопського РВП для складання протоколу про адміністративне правопорушення працівниками ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується протоколом про адміністративне правопорушення серії АЗ №037190 (а.с.16-17).
31 січня 2024 року уповноваженою особою ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 в присутності ОСОБА_1 було складено протокол про адміністративне правопорушення, передбачене ч.2 ст.210-1 КУпАП, відносно останнього, за фактом того, що ОСОБА_1 будучи головою фермерського господарства «Підкова-21» відповідно до п.15 Постанови Кабінету Міністрів України №1921 від 28 грудня 2000 року «Про затвердження Положення про військово-транспортний обов`язок» не подав до 20 грудня 2023 року до ІНФОРМАЦІЯ_3 інформацію про наявність транспортних засобів і техніки, їх технічний стан, а також про громадян, які працюють на підприємстві на таких транспортних засобах і техніці. Крім того, починаючи з 24 лютого 2022 року, тобто з дня введення воєнного стану в Україні, ОСОБА_1 , відповідно до Указу Президента України від 24 лютого 2022 №64/2002 «Про введення воєнного стану в Україні» тривалий час, без поважних причин під час дії особливого періоду та загальної мобілізації, в порушення вимог ч.1 ст.21 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», ст.16 Закону України «Про оборону України» не сприяв ТЦК та СП у їхній роботів особливий період, не організував ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів із числа працюючих, не здійснював заходи щодо бронювання військовозобов`язаних на період мобілізації та в особливий період і не надав звітність з цих питань відповідним органам державної влади та органам місцевого самоврядування в установленому порядку, не надавав органам державної влади, іншим державним органам та органам місцевого самоврядування інформацію, необхідну для планування і здійснення мобілізаційних заходів (а.с.60-61,63).
При цьому ОСОБА_1 було роз`яснено його права та обов`язки, а також повідомлено про дату, час та місце розгляду справи про адміністративне правопорушення, що підтверджується його підписами.
Відповідно до пояснень ОСОБА_1 у вказаному протоколі, він з протоколом не згоден, адміністративного правопорушення він не вчиняв, запитів від ТЦК та СП він не отримував, зазначав, що йому не було надано матеріали для ознайомлення та клопотав про надання матеріалів для ознайомлення.
Згідно з розпискою від 31 січня 2024 року ОСОБА_1 , отримав копію протоколу про адміністративне правопорушення від 31 січня 2024 року (а.с.62).
05 лютого 2024 року т.в.о. начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 винесено постанову №286 відносно ОСОБА_1 за ч.2 ст.210-1 КУпАП про накладення на нього адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 5100 грн. по справі про адміністративне правопорушення, за те, що ОСОБА_1 будучи головою фермерського господарства «Підкова-21» відповідно до п.15 Постанови Кабінету Міністрів України №1921 від 28 грудня 2000 року «Про затвердження Положення про військово-транспортний обов`язок» не подав до 20 грудня 2023 року до ІНФОРМАЦІЯ_3 інформацію про наявність транспортних засобів і техніки, їх технічний стан, а також про громадян, які працюють на підприємстві на таких транспортних засобах і техніці. Крім того, починаючи з 24 лютого 2022 року, тобто з дня введення воєнного стану в Україні, ОСОБА_1 , відповідно до Указу Президента України від 24 лютого 2022 №64/2002 «Про введення воєнного стану в Україні» тривалий час, без поважних причин під час дії особливого періоду та загальної мобілізації, в порушення вимогч.1 ст.21 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», ст.16 Закону України «Про оборону України» не сприяв ТЦК та СП у їхній роботів особливий період, не організував ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів із числа працюючих, не здійснював заходи щодо бронювання військовозобов`язаних на період мобілізації та в особливий період і не надав звітність з цих питань відповідним органам державної влади та органам місцевого самоврядування в установленому порядку, не надавав органам державної влади, іншим державним органам та органам місцевого самоврядування інформацію, необхідну для планування і здійснення мобілізаційних заходів (а.с.18-20).
Вказану постанову було направлено ОСОБА_1 поштою 8 лютого 2024 року (а.с.73,74).
Відповідно до постанови державного виконавця 3 травня 2024 року відкрито виконавче провадження №74925100 про стягнення з ОСОБА_1 штрафу в розмірі 10200 грн. на підставі постанови №286 від 5 лютого 2024 року (а.с.24-25).
Як вбачається з листа ІНФОРМАЦІЯ_3 №ІІІ/2145/3 від 25 жовтня 2023 року на ім`я керівника ФГ «Підкова-2021» у останнього просили надати список військовозобов`язаних, згідно з вказаним додатком (а.с.66), однак відповідно до акта від 27 жовтня 2023 року ОСОБА_1 від отримання вказаного листа відмовився (а.с.67).
Крім того, листом ІНФОРМАЦІЯ_3 №ІІІ/2696 від 26 грудня 2023 року звертався до ФГ «Підкова-2021» для надання списку військовозобов`язаних, згідно з вказаним додатком (а.с.68), однак ОСОБА_1 відмовився від отримання вказаного листа, що підтверджується рапортом ОСОБА_4 (а.с.69).
Відповідно до звернення т.в.о. начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 на ім`я начальника ВП №2 (м.Путивль) Конотопського РВП ГУНП в Сумській області від 2 січня 2024 року повідомлено, що ОСОБА_1 порушує законодавство про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, встановлені правила військового обліку, у зв`язку з чим просять доставити його до ІНФОРМАЦІЯ_3 для складання протоколу про адміністративне правопорушення (а.с.70).
Відмовляючи в задоволенні позову ОСОБА_1 суд першої інстанції виходив з того, що оскільки позивач не організував ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів із числа працюючих, не здійснював заходи щодо бронювання військовозобов`язаних на період мобілізації та в особливий період і не надав звітність з цих питань відповідним органам державної влади та органам місцевого самоврядування в установленому порядку, не надавав органам державної влади, іншим державним органам та органам місцевого самоврядування інформацію про транспортні засоби та техніку, необхідну для планування і здійснення мобілізаційних заходів, що є його обов`язком як керівника ФГ «Підкова-2021», був належним чином сповіщеним про дату, час та місце розгляду справи про адміністративне правопорушення, належних та допустимих доказів, які б спростовували зазначені обставини, суду надано не було, суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову.
Переглядаючи оскаржуване рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, з наступних підстав.
За приписами частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно пункту 1 статті 247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події та складу адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.
Відповідно до статті 251 КУпАП, доказами у справі про адміністративні правопорушення є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні, та інші обставини, що мають істотне значення для правильного вирішення справи. Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.
Згідно статті 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують та обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення, як це передбачено статтею 245 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП), є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
Поняття адміністративного правопорушення викладено в частині першій статті 9 КУпАП, за змістом якої адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Статтею 235 КУпАП визначено, що територіальні центри комплектування та соціальної підтримки розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку, про порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, про зіпсуття військово-облікових документів чи втрату їх з необережності (статті 210, 210-1, 211 (крім правопорушень, вчинених військовозобов`язаними чи резервістами, які перебувають у запасі Служби безпеки України або Служби зовнішньої розвідки України).
Від імені територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право керівники територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки.
Відповідно до частини першої статті 210-1 КУпАП (тут і далі в редакції чинній станом на момент виникнення спірних правовідносин) адміністративна відповідальність передбачена за порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію. 
Згідно з частиною другою статті 210-1 КУпАП адміністративна відповідальність передбачена за повторне протягом року вчинення порушення, передбаченого частиною першою цієї статті, за яке особу вже було піддано адміністративному стягненню, а також вчинення такого порушення в особливий період.
Таким чином, частиною другою статті 210-1 КУпАП передбачена відповідальність за порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію в особливий період, тобто вказана норма відсилає до інших нормативно-правових актів.
Відповідно до статті 1 Закону України "Про оборону України" особливий період – це період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
Особливий період в Україні розпочався з 17 березня 2014 року, коли було оприлюднено Указ Президента України від 17 березня 2014 року №303/2014 «Про часткову мобілізацію». 
Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 в Україні було введено воєнний стан строком на 30 діб, який неодноразово продовжувався Указами Президента України та діє станом по сьогоднішній день.
Згідно із Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 65/2022, було оголошено проведення загальної мобілізації.
Враховуючи викладене колегія суддів зазначає, що на момент притягнення позивача до адміністративного правопорушення (05.02.2024) діяв особливий період.
Таким чином, за порушення приписів законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію в особливий період, відповідальність передбачена саме приписами частини другої статті 210-1 КУпАП.  
Правові основи мобілізаційної підготовки та мобілізації в Україні, засади організації цієї роботи, а також обов`язки підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності (далі - підприємства, установи і організації), повноваження і відповідальність посадових осіб та обов`язки громадян щодо здійснення мобілізаційних заходів  визначає Закон України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» (тут і далі станом на 05.02.2024).
Відповідно до частини першої статті 21 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» підприємства, установи і організації зобов`язані, зокрема:
- вести військовий облік призовників, військовозобов`язаних та резервістів із числа працюючих, здійснювати заходи щодо бронювання військовозобов`язаних на період мобілізації та в особливий період і надавати звітність з цих питань відповідним органам державної влади, іншим державним органам та органам місцевого самоврядування в установленому порядку;
- надавати відповідним органам державної влади, іншим державним органам та органам місцевого самоврядування інформацію, необхідну для планування і здійснення мобілізаційних заходів.
Окрім того, за приписами частини першої статті 16 Закону України «Про оборону України» (в редакції станом на 05.02.2024) підприємства, установи та організації усіх форм власності, в тому числі,  здійснюють згідно із законодавством заходи щодо мобілізаційної підготовки та мобілізації.
Згідно з вимогами частини другої статті 16 Закону України «Про оборону України» посадові особи підприємств, установ та організацій усіх форм власності, зокрема: забезпечують ведення персонального військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, сприяють їх підготовці до військової служби, призову на строкову військову службу, на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, створенню працівникам належних умов для виконання ними військового обов`язку згідно із законодавством, забезпечують здійснення заходів з їх військово-патріотичного виховання.
Механізм організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів (далі - військовий облік) центральними і місцевими органами виконавчої влади, іншими державними органами (далі - державні органи), органами місцевого самоврядування, органами військового управління (органами управління), військовими частинами (підрозділами) Збройних Сил та інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів спеціального призначення, територіальними центрами комплектування та соціальної підтримки, підприємствами, установами та організаціями, закладами освіти, закладами охорони здоров`я незалежно від підпорядкування і форми власності (далі - підприємства, установи та організації) визначено Порядком організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, який затверджено Постановою Кабінету Міністрів України №1487 від 30 грудня 2022 року (далі- Порядок №1487) (тут і далі в редакції станом на 05.02.2024). 
За положеннями пункту 2 вказаного Порядку визначено, що  військовий облік є складовою змісту мобілізаційної підготовки держави. Він полягає у цілеспрямованій діяльності державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, зокрема, щодо подання відомостей (персональних та службових даних) стосовно призовників, військовозобов`язаних та резервістів до органів ведення Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів.
Відповідно до пункту 8 Порядку №1487 організація військового обліку в державних органах, органах місцевого самоврядування, на підприємствах, в установах та організаціях покладається на відповідних керівників. 
Обов`язки з ведення військового обліку в державних органах, органах місцевого самоврядування, на підприємствах, в установах та організаціях покладаються на працівників служби персоналу, служби управління персоналом (далі - служба персоналу). 
У разі відсутності штатної одиниці служби персоналу обов`язки з ведення військового обліку покладаються на особу, яка веде облік працівників в державному органі, органі місцевого самоврядування, на підприємстві, в установі, організації. 
Працівники з питань мобілізаційної роботи або мобілізаційних підрозділів (за наявності) безпосередньо організовують роботу з бронювання військовозобов`язаних та контролю за станом ведення військового обліку.
При цьому, згідно приписами пункту 16 Порядку №1487 визначено, що персональний військовий облік передбачає облік відомостей щодо таких осіб за місцем їх роботи (служби) або навчання та покладається на керівників державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій.
Пунктом 33 Порядку №1487 передбачено, що персональний військовий облік в державних органах, органах місцевого самоврядування, на підприємствах, в установах та організаціях ведеться за списками персонального військового обліку (додаток 5). Інформація про чисельність призовників, військовозобов`язаних та резервістів вноситься до відомості оперативного обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів (додаток 12), яка зберігається разом із списками персонального військового обліку.
Згідно з пунктом 34 Порядку №1487 з метою ведення персонального військового обліку державні органи, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи та організації здійснюють, зокрема, подання до відповідних районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, органів СБУ, підрозділів Служби зовнішньої розвідки на їх вимогу відомостей про призовників, військовозобов`язаних та резервістів, персональний військовий облік яких вони ведуть.
Між тим, порядок виконання військово-транспортного обов`язку для задоволення потреб Збройних Сил, інших утворених відповідно до законів військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення, Держспецзв`язку та Держспецтрансслужби (далі - військові формування) на особливий період транспортними засобами і технікою усіх типів і марок вітчизняного та іноземного виробництва, їх повернення під час демобілізації та компенсації шкоди, завданої транспортним засобам і техніці внаслідок їх залучення під час мобілізації визначено Положенням про військово-транспортний обов`язок, яке затверджено Постановою Кабінету Міністрів України №1921 від 28 грудня 2000 року(далі по тексту – Положення №1921) (тут і далі в редакції станом на 05.02.2024).
Згідно з пункту 15 вказаного Положення керівники підприємств, установ та організацій подають військовим комісаріатам щороку до 20 червня та 20 грудня інформацію про наявність транспортних засобів і техніки, їх технічний стан, а також про громадян, які працюють на підприємствах, в установах та організаціях на таких транспортних засобах і техніці, за формою згідно з додатком 1. 
Інформація про наявність водних транспортних засобів та їх технічний стан подається за формою та у порядку, що встановлені Міноборони разом з Мінінфраструктури.
З приведеного вище вбачається, що організація ведення військового обліку покладається на керівника підприємства (у разі відсутності штатної одиниці служби персоналу обов`язки з ведення військового обліку), який на відповідну вимогу районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки підприємства подає відомості про призовників, військовозобов`язаних та резервістів, персональний військовий облік яких ведеться на підприємстві. Окрім того, керівники  підприємств мають подавати щороку інформацію про наявність транспортних засобів і техніки, їх технічний стан, а також про громадян, які працюють на таких транспортних засобах і техніці. 
Як встановлено колегією суддів з матеріалів справи, фактичною підставою для притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого частиною другою статті 210-1 КУпАП, на підставі спірної постанови від 05 лютого 2024 року №286 слугував висновок відповідача про порушення позивачем вимог пункту 15 Постанови Кабінету Міністрів України №1921 від 28 грудня 2000 року «Про затвердження Положення про військово-транспортний обов`язок» (щодо не подання до 20 грудня 2023 року до ІНФОРМАЦІЯ_3 інформації про наявність транспортних засобів і техніки, їх технічний стан, а також про громадян, які працюють на підприємстві на таких транспортних засобах і техніці), а також вимог частини першої статті 21 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» та статті 16 Закону України «Про оборону України» (в частині не організації ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів із числа працюючих, не здійснював заходи щодо бронювання військовозобов`язаних на період мобілізації та в особливий період і не надав звітність з цих питань відповідним органам державної влади та органам місцевого самоврядування в установленому порядку, не надавав органам державної влади, іншим державним органам та органам місцевого самоврядування інформацію, необхідну для планування і здійснення мобілізаційних заходів).
Тобто  позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію в особливий період, що виразилось у тому, що позивач, як голова фермерського господарства, не організував ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів із числа працюючих, не надав інформацію  про наявність транспортних засобів і техніки, їх технічний стан та про громадян, які працюють на підприємстві на таких транспортних засобах і техніці, а також не надавав територіальному центру комплектування  та соціальної підтримки  інформацію, необхідну для планування і здійснення мобілізаційних заходів.
При цьому, позивач заперечуючи порушення інкримінованих йому приписів, вказує, на те, що  він є засновником і головою ФГ «Підкова-21», а єдиним працівником вказаного господарства – його дружина, а станом на 20.12.2023 у ФГ «Підкова-21» жодна інша особа, так само призовники, військовозобов`язані та резервісти працевлаштовані не були, та транспортні засоби та інша техніка у власності ФГ «Підкова-21» відсутні, реєстраційними обліками за господарством не зареєстровані.
Однак, такі зауваження колегія суддів не вважає такими, що спростовують  порушення ним організації ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів із числа працюючих у ФГ «Підкова-21»,  виходячи з наступного. 
Так, з матеріалів справи встановлено, що фермерське господарство «Підкова-21»   засноване 08.12.2021, номер запису: 1010071020000000034 та єдиним засновником господарства є ОСОБА_1 , він же перебуває на посаді голови фермерського господарства (а.с. 21 том 1).
У відповідності до приписів Закону України «Про фермерське господарство» фермерське господарство є формою підприємницької діяльності громадян, які виявили бажання виробляти товарну сільськогосподарську продукцію, здійснювати її переробку та реалізацію з метою отримання прибутку на земельних ділянках, наданих їм у власність та/або користування, у тому числі в оренду, для ведення фермерського господарства, товарного сільськогосподарського виробництва, особистого селянського господарства, відповідно до закону (частина перша статті 1). 
Фермерське господарство може бути створене одним громадянином України або кількома громадянами України, які є родичами або членами сім`ї, відповідно до закону (частина друга статті 1).
Головою фермерського господарства є його засновник або інша визначена в Статуті особа (частина перша статті 4).
Голова фермерського господарства представляє фермерське господарство перед органами державної влади, підприємствами, установами, організаціями та окремими громадянами чи їх об`єднаннями відповідно до закону (частина друга статті 4).
Трудові відносини у фермерському господарстві базуються на основі праці його членів. У разі виробничої потреби фермерське господарство має право залучати до роботи в ньому інших громадян за трудовим договором (контрактом) (частина перша статті 27).
Виходячи з приведених норм Закону України «Про фермерське господарство» вбачається, що трудові відносини у фермерському господарстві базуються на основі праці його членів, в той час як головою фермерського господарства є його засновник
Тобто позивач, як голова  фермерського господарства, є безпосереднім керівником та працівником ФГ «Підкова-21», та відповідно має теж бути включеним до персонального військового обліку  фермерського господарства. 
При цьому, за матеріалами справи не встановлено будь-яких доказів того, що позивач не може бути включений, як працівник підприємства, до списків персонального військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів відповідного ФГ «Підкова-21» відповідно до пункту 33 Порядку №1487. 
Також, досліджуючи приведені в апеляційній скарзі доводи судом апеляційної інстанції подано запит від 04.06.2025 вих. № 584/641/24 / 24345/25, в якому позивачу було запропоновано  надати додаткові пояснення стосовно:
- підстав не організації та не ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів у ФГ «Підкова-21» (списків персонального військового обліку), як передбачено Порядком організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, який затверджено Постановою Кабінету Міністрів України №1487 від 30 грудня 2022 року, з огляду на те, що ОСОБА_1 , як засновник та голова ФГ «Підкова-21», є діючим працівником підприємства;
- чи перебуває ОСОБА_1 на військовому обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів у відповідному районному територіальному центрі комплектування та соціальної підтримки згідно з приписами Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» або знятий/виключений з військового обліку.
Станом на 19.06.2025 від позивача відповіді не отримано. 
Таким чином, колегія суддів вважає  безпідставним твердження позивача  про те, що у підприємницькій діяльності ФГ «Підкова-21» використовує лише працю дружини ОСОБА_1 ,  яка не підлягає призову, так як є жінкою і не має медичної освіти, оскільки щонайменше позивач мав бути включений до військового обліку, як працівник фермерського господарства.  
Поряд з цим, позивач заперечуючи обов`язок подавати  інформацію  про наявність транспортних засобів і техніки, їх технічний стан та про громадян, які працюють на підприємстві на таких транспортних засобах і техніці, вказує на те, що  у власності ФГ «Підкова-21» відсутні транспортні засоби та інша техніка, та реєстраційними обліками за господарством не зареєстровані.
Водночас,  навіть за відсутності працівників та відповідних транспортних засобів, позивач зобов`язаний  надавати відповідну інформацію про це у формі, визначеній чинним законодавством. 
Окрім того, колегія суддів зауважує, що листом т.в.о. начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 від 25.10.2023 №ІІІ/2145/3 (а.с. 66 том 1) у керівника ФГ «Підкова-21» було запитано список військовозобов`язаних, які перебувають на персональному обліку у ФГ «Підкова-21». Однак, голова ФГ «Підкова-21»   ОСОБА_1 від отримання вказаного листа відмовився про, що було складено 27.10.2023 акт про відмову  від отримання листа (а.с. 67 том 1). 
Таким чином, приведене підтверджує повідомлення ОСОБА_1 про необхідність подати списки військовозобов`язаних, які перебувають на персональному обліку у ФГ «Підкова-21» до ІНФОРМАЦІЯ_4 . 
При цьому, приписами Порядку №1487 надають право територіальному центру комплектування та соціальної підтримки запитувати інформацію про військовозобов`язаних, які перебувають на персональному обліку у ФГ «Підкова-21», а положеннями  Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» передбачено обов`язок позивача таку інформацію  надавати. 
В той же час, позивач відмовився від отримання листа  щодо надання інформації про військовозобов`язаних, які перебувають на персональному обліку у ФГ «Підкова-21» та не надав запитувану відповідачем інфомрацію, що вказує на невиконання відповідних приписів закону. 
Доводи апеляційної скарги позивача щодо відсутності перевірки організації та ведення військового обліку в ФГ «Підкова-21», як підстава для визнання протиправним притягнення позивача до адміністративної відповідальності, колегія суддів вважає безпідставними, адже  за приписами Порядку №1487 перед складанням протоколу та  винесенням постанови про порушення порядку ведення військового обліку не закріплено у за ТЦК та СП обов`язку проводити перевірки. Приписами Порядком №1487  визначено таку можливість, адже не закріплено взаємозв`язку між  винесенням постанови про притягнення до адміністративної відповідності та проведенням перевірки  військової обліку.
Проаналізувавши матеріали справи колегія суддів прийшла до висновку про правомірність притягнення позивача до адміністративної відповідальності, за частиною другою статті 210-1 КУпАП, адже  в ході перегляду справи судом апеляційної інстанції не доведено протиправність оскаржуваної постанови.
Щодо доводів апеляційної скарги позивача про те, що ФГ «Підкова-21» здійснює свою господарську діяльність в 10 км від кордону з російською федерацією та піддається постійним обстрілам, як і про те, що у господарстві відсутні комп`ютерна техніка, колегія судді вважає такі доводи безпідставними, адже жодним із поданих до суду доказів не підтверджено відсутність можливості у ФГ «Підкова-21»  виконувати через приведені вище обставини  обов`язки, покладені зазначеними нормативно-правовими актами. В той же час,  колегія суддів  не заперечує проти того, що  ФГ «Підкова-21» здійснює свою господарську діяльність на території  в безпосередній близькості від кордону з російською федерацією, яка піддається постійним обстрілам, однак, такі обставини та введення воєнного стану не свідчить беззаперечно про неможливість виконувати  позивачем відповідний обов`язок, а  будь-які докази в підтвердження того, що вказані обставини спричинили неможливість виконати свій обов`язок позивачем щодо ведення військового обліку та подання запитуваної інформації,  до суду не надано.
Посилання апеляційної скарги позивача на те, що через недотримання 31.01.2024 приписів статей  260 та 261 КУпАП в частині неповідомлення родичів про затримання позивача та центр з надання безоплатної вторинної правової допомоги, у зв`язку з чим права на захист позивача були істотно порушені, та він не мав змоги скористатися допомогою захисника, колегія суддів вважає безпідставним, адже  про складання оскаржуваної у даній справі постанови (05.02.2024) позивач був повідомлений ще 31.01.2024 в ході  складання протоколу про адміністративне правопорушення, а відтак зауваження про неможливість отримання допомоги захисника є безпідставними, адже з 31.01.2024 по 05.02.2024 у  позивача було достатньо часу підшукати захисника для  участі у розгляді справи про адміністративне правопорушення за частиною другою статті 210-1 КУпАП. 
Щодо зауважень апеляційної скарги позивача на те, що т.в.о. начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 Мариненко Д.П. не має повноважень на розгляд справи та винесення постанови про притягнення до адміністративної відповідальності за частиною другою статті 210-1 КУпАП, колегія суддів приводить наступне.
Так, відповідно до статті 235 КУпАП територіальні центри комплектування та соціальної підтримки розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку, про порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, про зіпсуття військово-облікових документів чи втрату їх з необережності (статті 210, 210-1, 211 (крім правопорушень, вчинених військовозобов`язаними чи резервістами, які перебувають у запасі Служби безпеки України або Служби зовнішньої розвідки України).
Від імені територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право керівники територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки.
Відповідно до частин сьомої та восьмої статті 1 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу»  виконання військового обов`язку громадянами України забезпечують державні органи, органи місцевого самоврядування, утворені відповідно до законів України військові формування, підприємства, установи та організації незалежно від підпорядкування і форм власності в межах їх повноважень, передбачених законом, та районні (об`єднані районні), міські (районні у містах, об`єднані міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, територіальні центри комплектування та соціальної підтримки Автономної Республіки Крим, областей, міст Києва та Севастополя (далі - територіальні центри комплектування та соціальної підтримки).
Положення про територіальні центри комплектування та соціальної підтримки затверджується Кабінетом Міністрів України.
23 лютого 2022 року Кабінетом Міністрів України прийнято постанову № 154, якою затверджено Положення про територіальні центри комплектування та соціальної підтримки (далі – Положення № 154).
Згідно із п. 1 Положення № 154 територіальні центри комплектування та соціальної підтримки є органами військового управління, що забезпечують виконання законодавства з питань військового обов`язку і військової служби, мобілізаційної підготовки та мобілізації.
Територіальні центри комплектування та соціальної підтримки утворюються в Автономній Республіці Крим, областях, мм. Києві та Севастополі, інших містах, районах, районах у містах.
Залежно від обсягів облікової, призовної та мобілізаційної роботи утворюються районні (об`єднані районні), міські (районні у містах, об`єднані міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки (далі - районні територіальні центри комплектування та соціальної підтримки).
В силу п. 3 Положення № 154 територіальні центри комплектування та соціальної підтримки очолюють керівники, які організовують діяльність територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки.
Територіальні центри комплектування та соціальної підтримки Автономної Республіки Крим, областей, мм. Києва та Севастополя підпорядковуються оперативному командуванню, в зоні відповідальності якого вони перебувають згідно з військово-адміністративним поділом території України.
Районні територіальні центри комплектування та соціальної підтримки як структурні підрозділи територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки Автономної Республіки Крим, областей, мм. Києва та Севастополя підпорядковуються відповідному територіальному центру комплектування та соціальної підтримки Автономної Республіки Крим, області, мм. Києва та Севастополя, на території відповідальності якого вони перебувають згідно з адміністративно-територіальним устроєм України.
За змістом п. 7 Положення № 154 територіальні центри комплектування та соціальної підтримки Автономної Республіки Крим, областей, мм. Києва та Севастополя є юридичними особами публічного права, мають самостійний баланс, реєстраційні рахунки в органах Казначейства.
Районні територіальні центри комплектування та соціальної підтримки є відокремленими підрозділами відповідних територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки Автономної Республіки Крим, областей, мм. Києва та Севастополя.
З метою забезпечення виконання завдань та визначених функцій районних територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки у їх складі утворюються структурні підрозділи (відділи, відділення, групи, служби), які провадять діяльність відповідно до положення про структурний підрозділ районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки, що затверджується керівником районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки.
Положення про районні територіальні центри комплектування та соціальної підтримки затверджуються керівниками відповідних територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки Автономної Республіки Крим, областей, мм. Києва та Севастополя.
Територіальний центр комплектування та соціальної підтримки має печатку із зображенням Державного Герба України і своїм найменуванням.
Відповідно до п. 9 Положення № 154 територіальні центри комплектування та соціальної підтримки відповідно до покладених на них завдань розглядають справи (цілодобово під час проведення мобілізації та/або у період воєнного стану) про адміністративні правопорушення та накладають адміністративні стягнення відповідно та з дотриманням Кодексу України про адміністративні правопорушення.
Згідно із п. 12 Положення № 154 керівник територіального центру комплектування та соціальної підтримки представляє інтереси Збройних Сил у відносинах з Радою міністрів Автономної Республіки Крим, місцевими держадміністраціями, органами місцевого самоврядування, іншими державними органами, підприємствами та громадянами на відповідній території.
ІНФОРМАЦІЯ_5 має право, зокрема, розглядати справи про адміністративні правопорушення, визначені статтею 235 Кодексу України, і накладати адміністративні стягнення.
Отже, діючим законодавством надано повноваження саме територіальному центру комплектування та соціальної підтримки щодо розгляду справ  про порушення приписів законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку й мобілізацію та прийняття постанови про застосування штрафу.
Згідно з довідкою Головного управління майна та ресурсів Міністерства оборони України ІНФОРМАЦІЯ_2 зареєстрований в державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, йому присвоєно код ЄДРПОУ НОМЕР_1 , є відокремленим підрозділом без права юридичної особи Міністерства оборони України (а.с.110 том 1).
Враховуючи викладене колегія суддів вважає, що керівник ІНФОРМАЦІЯ_3 наділений повноваженнями щодо розгляду справи про притягнення до адміністративної відповідальності, зокрема, за статтею 210-1 КУпАП.
При цьому, з витягу з наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 №3 від 02.01.2024 (а.с. 65 том 1) відповідно до наказу командувача Сухопутних військ Збройних Сил України начальник ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_5 відбув до Військової частини НОМЕР_2 для подальшого проходження військової служби, в той час як  тимчасове виконання обов`язків начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 покладено на заступника начальника центру – начальника мобілізаційного відділення майора ОСОБА_2 .
З приведеного вище підтверджено наявність у ОСОБА_2 , як тимчасово виконуючого обов`язки начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 , повноважень на  розгляд справи та винесення постанови про накладення адміністративного стягнення, у зв`язку з чим відповідні доводи позивача є  безпідставними. 
Доводи позивача про те, що у оскаржуваній постанові не зазначено часового проміжку вчинення позивачем триваючого правопорушення, колегія суддів вважає безпідставним, адже у постанові зазначено, що станом на 20.12.2023 позивачем не виконано відповідний обов`язок, тобто дата вчинення інкримінованого позивачу порушення зазначена в оскаржуваній постанові.  
Інші доводи на, які посилався заявник апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи судом апеляційної інстанції, спростовані зібраними по справі доказами та встановленими обставинами, з наведених підстав висновків суду не спростовують.
Виходячи з вищезазначеного, колегія суддів вважає, що  суд першої інстанції дійшов правомірного висновку про  відмову в задоволенні  позову ОСОБА_1  
Разом з тим, колегія суддів враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (№ 65518/01; пункт 89), "Проніна проти України" (№ 63566/00; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (№ 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (RuizTorijav.Spain) серія A. 303-A; пункт 29).
Згідно частини першої-четвертої статті  242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.
У відповідності до  пункту 1 частини першої статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Відповідно до статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Оскільки доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому оскаржуване рішення слід залишити без змін.
Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1  залишити без задоволення.
Рішення Путивльського районного суду Сумської області від 18.02.2025 по справі № 584/641/24  залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя 		Я.М. Макаренко	
Судді	   	Т.С. Перцова    С.П. Жигилій