ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
10 липня 2025 року	Львів	Справа № 300/7236/24 пров. № А/857/1493/25	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді                                          Ільчишин Н.В., 
суддів                                                             Гуляка В.В., Шевчук С.М.,
розглянувши у письмовому провадженні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 06 грудня 2024 року (головуючого судді Григорука О.Б., ухвалене у письмовому провадженні в порядку спрощеного позовного провадження в м. Івано-Франківськ) у справі №300/7236/24 за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправним та скасування рішення та зобов`язання до вчинення дій,-
ВСТАНОВИВ:

Адвокат Бандура Володимир Олексійович звернувся до суду в інтересах ОСОБА_1 з позовом до Військової частини НОМЕР_1 в якому просить визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 – відмову в задоволенні рапорту ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 про його звільнення зі Збройних Сил України, зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 вчинити дію – звільнити ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 з військової служби. 
Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 06 грудня 2024 року відмовлено в задоволенні позову.
Не погодившись із рішенням суду першої інстанції адвокат Бандура Володимир Олексійович в інтересах ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, яку обґрунтовує тим, що судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішення допущено порушення норм процесуального та матеріального права, просить скасувати рішення та ухвалити нове, яким задовольнити позов. Вказує, що в своєму рішенні суд посилається на відсутність в бабусі І або ІІ групи інвалідності та недостатність підтвердження такої підстави для звільнення, як Висновок ЛКК №17 від 07.02.2024, проте, бабусі позивача станом на сьогоднішній день 93 роки, тобто вона є перестарілою особою. Щодо повноважень ЛКК та МСЕК на видачу медичного висновку щодо необхідності здійснення постійного догляду, то судова практика зазначає, що дійсно є недосконалість та неузгодженість термінів та понять в нормативно-правових актах стосовно питання "яким документом необхідно підтверджувати необхідність здійснення постійного догляду" та "який орган має видавати цей документ", а тому не вбачається підстав не приймати до уваги довідки ЛКК стосовно бабусі позивача про те, що вона потребують постійного стороннього догляду (а.с.17, зв. бік). Аналізуючи повноваження МСЕК, передбачені Положенням про медико-соціальну експертизу, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 03.12.2009 №1317, слід зазначати, що остання визначає потребу в сторонньому нагляді, догляді або допомозі осіб з інвалідністю, а також осіб, яким визначена ступінь втрати професійної працездатності. Бабуся позивача до такої категорії осіб не відносяться, вона є перестарілою особою, якій станом на сьогоднішній день 93 роки, тому її фізичний стан здоров`я вказує на потребу в сторонньому догляді, проте не робить її особою з інвалідністю, а тому висновок МСЕК і не може бути нею представлені. Міністерство охорони здоров`я України вказує, що I, II чи III групу інвалідності встановлюють особам, у яких присутні анатомічні дефекти, інші незворотні порушення функцій органів і систем організму, станів та захворювань з урахуванням порушення функцій організму людини та обмеження її життєдіяльності. Такі порушення можуть бути спричинені як захворюваннями, так і бути наслідком травм або вродженими вадами. Висновок ЛКК призначений для реєстрації когнітивних порушень які виникають при захворюваннях (органічні психічні розлади (Р00-Р09), розумова відсталість (Р70-Р79), порушення рухової активності (паралічі), соціальна дезадаптація, інвалідність І групи тощо). Когнітивні порушення можуть спостерігатися у симптокомлексі наступних розладів психіки (Р10-Р19), шизофренія (Р20), первазивні розлади розвитку (Р84), нейродегенеративні захворювання (хвороба Альцгеймера, Паркінсона тощо), судинні захворювання головного мозку (інсульти, інфаркти мозку, церебральний атеросклероз), нейроінфекція, наслідки черепно-мозкової травми, новоутворення, метаболічні порушення та інтоксикації, аутоімунні захворювання, генетичні захворювання тощо, тобто, Висновок ЛКК може бути підставою для отримання статусу особи з інвалідністю але при цьому це не обов`язкова процедура, оскільки особа в якої когнітивні порушення потребує стороннього догляду та підтримки не дивлячись на те, визнана вона особою з інвалідністю чи ні, тому не зрозумілою є позиція в першу чергу законодавця в частині такої умови звільнення із ЗСУ, якщо в родича другої ступені спорідненості є інвалідність. Ця норма є не логічною, з урахуванням того, що ЛКК вже саме по собі означає, що особа якій воно видано потребує сторонньої допомоги на постійній основі. Суд першої інстанції визнає, що відповідач хибно прийшов до думки, що позивачем не підтверджено необхідність здійснення постійного догляду за хворою матір`ю, оскільки така необхідність встановлена висновком ЛКК КНП «Лисецька лікарня» №1401 від 11.07.2024. Тобто, за такою умовою суд повинен був задовільнити позовну заяву як мінімум частково, оскільки визнав протиправність та хибність дій відповідача при розгляді рапорту на звільнення. Проте, зважаючи на це суд припускає чи є достатнім підтвердженням відсутності інших членів сім`ї першого та другого ступеню спорідненості, які можуть за матір`ю позивача здійснювати догляд наданою інформацією з реєстру територіальної громади про зареєстрованих осіб за адресою: АДРЕСА_1 . Виходячи з цього не зрозумілим є, як саме ще потрібно підтвердити відсутність інших членів сім`ї, які повинні здійснювати догляд за ОСОБА_2 .
У відзиві на апеляційну скаргу Військова частина НОМЕР_1 заперечує проти її задоволення посилаючись на безпідставність викладених у ній доводів і просить оскаржуване рішення суду залишити без змін, вважаючи його законним та обґрунтованим.
Згідно із частиною 1 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України (далі – КАС України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. 
Справа розглядається в порядку письмового провадження відповідно до пункту 3 частини 1 статті 311 КАС України.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що подана скарга підлягає частковому задоволенню з наступних мотивів. 
Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_1 проходить військову службу у військовій частині НОМЕР_1 (а.с. 18-21).
31 липня 2024 року позивач подав рапорт командиру військової частини НОМЕР_1 про звільнення з військової служби у Збройних Силах України, у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за хворою матір`ю, через що просив звільнити його на підставі підпункту "г" пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України “Про військовий обов`язок та військову службу”. Підставами для звільнення позивач зазначив: - необхідність здійснення постійного догляду за матір`ю ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка є особою з інвалідністю ІІ групи з 24 травня 2024 року внаслідок загального захворювання, що підтверджується довідкою до акта МСЕК та висновком ЛКК закладу охорони здоров`я; - необхідність здійснення постійного догляду за членами сім`ї другого ступеня спорідненості, а саме бабусею ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_3 , щодо якої висновком №17 від 07.02.2024 встановлено наявність когнітивних порушень, унаслідок яких вона потребує надання соціальних послуг з догляду на непрофесійній основі. Також в рапорті позивачем повідомлено, що він є єдиним членом сім`ї, що зобов`язаний утримувати та доглядати за матір`ю ОСОБА_2 та бабусею ОСОБА_4 (а.с. 22,23).    
Відповіддю від 16.08.2024  №03/897 позивачу відмовлено у задоволенні рапорту про звільнення з військової служби із зазначенням про те, що позивач не може бути звільнений на підставі поданих документів (а.с. 27-30).
Не погодившись із такою відмовою позивач звернувся до суду із даним позовом.
Відмовляючи в задоволенні позову суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідач дійшов правильного висновку про не подання позивачем документів, що підтверджують відсутність інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення такої особи.
Надаючи правову оцінку обставинам справи у взаємозв`язку з нормами законодавства, що регулюють спірні правовідносини, в межах доводів та вимог апеляційної скарги колегія суддів апеляційного суду виходить з наступного.
Відповідно до статті 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до статті 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.
Статтями 17 та 65 Конституції України установлено, що захист суверенітету і територіальної цілісності України, забезпечення її економічної та інформаційної безпеки є найважливішими функціями держави та справою всього Українського народу. Захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України. Цей конституційний обов`язок реалізується через проходження громадянами України військової служби відповідно до закону. 
Згідно з пунктом 20 частини 1 статті 106 Конституції України передбачено, що Президент України приймає відповідно до закону рішення про загальну або часткову мобілізацію та введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях у разі загрози нападу, небезпеки державній незалежності України.
Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 (далі - Указ № 64/2022), затвердженим Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-ІХ, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в Україні введено воєнний стан із 5 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб (строк дії воєнного стану в Україні продовжено з 5 години 30 хвилин 26 березня 2022 року строком на 30 діб згідно з Указом Президента від 14 березня 2022 року № 133/2022, затвердженого Законом України від 15 березня 2022 року №2119-IX, а надалі іншими Указами цей строк продовжений до сьогоднішнього дня). 
Указом Президента України від 24.02.2022 № 69/2022 "Про загальну мобілізацію" постановлено оголосити та провести загальну мобілізацію. 
На момент виникнення спірних правовідносин правовий режим воєнного стану в Україні продовжено та не скасовано, а відповідно під час розгляду справи застосуванню підлягає законодавство, що регулює спірні правовідносини в умовах воєнного стану. 
Нормативно-правовим актом, який здійснює правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби є Закон України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 №2232-XII (далі - Закон №2232-XII).
Захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України (частина 1 статті 1 Закону №2232-XII).
За приписами частини 2 статті 1 Закону №2232-XII, військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення (далі - Збройні Сили України та інші військові формування), посади в яких комплектуються військовослужбовцями.
Відповідно до частини 3 статті 1 Закону №2232-XII, військовий обов`язок включає: підготовку громадян до військової служби; приписку до призовних дільниць; прийняття в добровільному порядку (за контрактом) та призов на військову службу; проходження військової служби; виконання військового обов`язку в запасі; проходження служби у військовому резерві; дотримання правил військового обліку.
Від виконання військового обов`язку громадяни України звільняються на підставах, визначених цим Законом (частина 5 статті 1 Закону №2232-XII).
Правові підстави звільнення під час воєнного стану військовослужбовців, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період визначені пунктом 2 частини 4 статті 26 Закону № 2232-ХІІ.
Відповідно до пункту 2 частини 4 статті 26 Закону №2232-ХІІ (у редакції, чинній на момент подання рапорту та формування рішення про відмову у звільненні з військової служби), військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, звільняються з військової служби на підставах: під час дії воєнного стану: г) через сімейні обставини або з інших поважних причин, перелік яких визначається частиною дванадцятою цієї статті (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу).
Перелік сімейних обставин або інших поважних причин для звільнення з військової служби, відповідно до підпункту “г” пункту 2 частини 4 статті 26 Закону №2232-XII, визначається частиною дванадцятою статті 26 Закону №2232-XII.
За приписами пункту 3 частини 12 статті 26 Закону №2232-XII, військовослужбовці звільняються з військової служби через сімейні обставини або з інших поважних причин на таких підставах: під час дії воєнного стану: - необхідність здійснювати постійний догляд за одним із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка), який є особою з інвалідністю I чи II групи, за умови відсутності інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення такої особи або якщо інші члени сім`ї першого чи другого ступеня споріднення самі потребують постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я; - необхідність здійснювати постійний догляд за членом сім`ї другого ступеня споріднення, який є особою з інвалідністю I або II групи, за умови відсутності інших членів сім`ї першого та другого ступенів споріднення такої особи або якщо інші члени сім`ї першого та другого ступенів споріднення самі потребують постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я.
Надаючи оцінку наявності такої підстави для звільнення позивача як  “необхідність здійснювати постійний догляд за членом сім`ї другого ступеня споріднення, який є особою з інвалідністю I або II групи, за умови відсутності інших членів сім`ї першого та другого ступенів споріднення такої особи або якщо інші члени сім`ї першого та другого ступенів споріднення самі потребують постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я” колегія суддів зазначає наступне.
Членами сім`ї фізичної особи першого ступеня споріднення вважаються її батьки, її чоловік або дружина, діти такої фізичної особи, у тому числі усиновлені.
Членами сім`ї фізичної особи другого ступеня споріднення вважаються її рідні брати та сестри, її баба та дід з боку матері і з боку батька, онуки.
В обґрунтування наявності такої підстави в рапорті позивача зазначено необхідність догляду за матір`ю батька, тобто бабусею ОСОБА_3 14.10.1931, необхідність постійного догляду за якою підтверджено Висновком №17 від 07.02.2024 (а.с. 43).
Колегія суддів погоджується в частині з висновком відповідача, що згідно долучених до рапорту документів не подано доказів, що член сім`ї другого ступня спорідненості, якою є ОСОБА_5 відносно позивача, є особою з інвалідністю I або II групи, а тому в цій частині вимоги не підлягають до задоволення. 
Аналізуючи в іншій частині вимоги апелянта щодо його мами та висновку відповідача щодо звільнення зі служби у зв`язку з «необхідність здійснювати постійний догляд за одним із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка), який є особою з інвалідністю I чи II групи, за умови відсутності інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення такої особи або якщо інші члени сім`ї першого чи другого ступеня споріднення самі потребують постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я» колегія суддів зазначає наступне.
Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що мати позивача - ОСОБА_6 є особою з інвалідністю ІІ групи, що підтверджено довідкою до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серія 12 ААД №054695 від 20.06.2024 та потребує постійного стороннього догляду згідно висновку ЛКК КНП «Лисецька лікарня» №1401 від 11.07.2024. 
Листом за підписом командира Військової частини НОМЕР_1 від 16.08.2024  №03/897 (а.с. 27-30) позивачу відмовлено у звільненні з військової служби з таких підстав: не надано акт проведення обстеження сім`ї, документу внесення до Реєстру надавачів та отримувачів соціальних послуг, як такого що здійснює постійний догляд за матір`ю ОСОБА_6 та бабусею ОСОБА_5 , не надано підтвердження інвалідності в бабусі ОСОБА_5 , а висновки за формою №080/4/о не містять на безтерміновість догляду.
Колегія суддів аналізуючи подані докази дійшла висновку, що доводи відповідача про те, що позивачем не підтверджено необхідність здійснення постійного догляду за матір`ю є необґрунтованими, оскільки така необхідність встановлена висновком ЛКК КНП “Лисецька лікарня” №1401 від 11.07.2024.
Зокрема, однією з підстав для підстав для звільнення військовослужбовці з військової служби під час дії воєнного стану є необхідність здійснювати постійний догляд за одним із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка), який є особою з інвалідністю I чи II групи, за умови відсутності інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення такої особи або якщо інші члени сім`ї першого чи другого ступеня споріднення самі потребують постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я.
Синтаксичний розбір вказаного законодавчого положення дає підстави вважати, що військовослужбовці які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, звільняються з військової служби під час воєнного стану, за таких умов:
у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за особою з інвалідністю І чи II групи;
у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за особою, яка за висновком медико-соціальної експертної комісії або лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я потребує постійного догляду, у разі відсутності інших осіб, які можуть здійснювати такий догляд.
При цьому, сполучник “або” розділяє документи, які підтверджують зазначені обставини, та встановлює альтернативу, а саме: медичний висновок медико-соціальної експертної комісії або лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я.
Разом з тим, згідно з частиною 7 статті 26 Закону № 2232-ХІІ, звільнення військовослужбовців з військової служби здійснюється в порядку, передбаченому положеннями про проходження військової служби громадянами України.
Проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України (далі - Положення № 1153/2008), яке визначається порядок проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України та регулюються питання, пов`язані з проходженням такої служби під час виконання громадянами військового обов`язку в запасі. Це Положення застосовується також до відносин, що виникають у зв`язку з проходженням у Збройних Силах України кадрової військової служби особами офіцерського складу до їх переходу в установленому порядку на військову службу за контрактом або звільнення з військової служби.
Відповідно до підпункту 2 пункту 225 Положення №1153/2008 звільнення військовослужбовців із військової служби здійснюється під час дії особливого періоду (з моменту оголошення мобілізації - протягом строку її проведення, який визначається рішенням Президента України, та з моменту введення воєнного стану - до оголошення демобілізації) - на підставах, передбачених частиною третьою, пунктом 2 частини четвертої, пунктом 3 частини п`ятої та пунктом 3 частини шостої статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу": у військових званнях до майстер-сержанта (майстер-старшини) включно за всіма підставами - командирами бригад (полків, кораблів 1 рангу) і посадовими особами, які відповідно до Дисциплінарного статуту Збройних Сил України прирівняні до них.
Згідно з положеннями пункту 233 Положення №1153/2008 військовослужбовці, які бажають звільнитися з військової служби, подають по команді рапорти та документи, які підтверджують підстави звільнення. У рапортах зазначаються: підстави звільнення з військової служби; думка військовослужбовця щодо його бажання проходити службу у військовому резерві Збройних Сил України за відповідною військово-обліковою спеціальністю; районний (міський) територіальний центр комплектування та соціальної підтримки, до якого повинна бути надіслана особова справа військовослужбовця.
Абзацом четвертим пункту 241 Положення №1153/2008 визначено, що накази про звільнення військовослужбовців з військової служби оголошуються командирами (начальниками) військових частин.
Згідно з пунктом 242 Положення №1153/2008 після надходження до військової частини письмового повідомлення про звільнення військовослужбовця з військової служби або після видання наказу командира (начальника) військової частини про звільнення військовослужбовець повинен здати в установлені строки посаду та підлягає розрахунку, виключенню зі списків особового складу військової частини і направленню на військовий облік до районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки за вибраним місцем проживання. Особи, звільнені з військової служби, зобов`язані у п`ятиденний строк прибути до районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки для взяття на військовий облік.
Пунктами 12.1, 12.11 розділу XII Інструкції про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженої наказом Міністра оборони України №170 від 10.04.2009, передбачено, що звільнення військовослужбовців з військової служби здійснюється посадовими особами, визначеними пунктом 225 Положення.
До керівників органів військового управління Збройних Сил України, Державної спеціальної служби транспорту, які в особливий період мають право звільнення військовослужбовців з військової служби, належать посадові особи, які під час особливого періоду мають право призначення на посади осіб офіцерського складу.
Перелік документів, що подаються з Поданням до звільнення військовослужбовця з військової служби, зазначено у додатку 19 до Інструкції.
Аналіз вказаних норм законодавства свідчить про те, що військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, звільняються з військової служби під час воєнного стану на підставах, визначених абзацом дванадцятим пункту 3 частини дванадцятої статті 26 Закону № 2232-ХІІ військовослужбовці звільняються з військової служби під час дії воєнного стану через сімейні обставини або з інших поважних причин на підставах необхідності здійснювати постійний догляд за одним із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка), який є особою з інвалідністю I чи II групи, за умови відсутності інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення такої особи або якщо інші члени сім`ї першого чи другого ступеня споріднення самі потребують постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я. Ті військовослужбовці, які бажають звільнитися з військової служби, подають командиру (начальнику) військової частини рапорти та документи, які підтверджують підстави звільнення.
Наказом Міністра оборони України від 10.04.2009 № 170, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 1905.2009 за № 438/16454, відповідно до Закону України “Про військовий обов`язок і військову службу” (із змінами і доповненнями) та Указу Президента України від 10 грудня 2008 року № 1153 “Про Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України”, затверджено Інструкцію про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України (далі - Інструкція).
Інструкція про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України визначає механізм реалізації та порядок організації у Збройних Силах України, Державній спеціальній службі транспорту виконання вимог Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України (п. 1.1 Інструкції).
Документи на звільнення військовослужбовців направляються безпосередньо до посадових осіб, які мають право їх звільнення з військової служби. Наказ по особовому складу про звільнення цих військовослужбовців повинен бути виданий і доведений до територіального центру комплектування та соціальної підтримки за місцем взяття громадянина на військовий облік та до військової частини за місцем проходження військової служби в строки, що забезпечуватимуть вчасне здавання справ і посад і розрахунок військовослужбовців, а також виконання строків звільнення, визначених Президентом України (абз. 13. п. 14.10 Інструкції).
Аналіз наведених вище норм свідчить про те, що звільнення військовослужбовців з військової служби під час воєнного стану через сімейні обставини, здійснюється військовослужбовцем, який не висловив бажання продовжувати військову службу, шляхом подання рапорту та документів, які підтверджують підстави для звільнення.
Як встановлено судом на підставі матеріалів справи, позивач звертаючись до відповідача вказує на наявність правових підстав для звільнення з військової служби у порядку серед інших пункту 3 частини 12 статті 26 Закону №2232-XII.
До рапорту долучено копії таких документів: паспортів громадянина України та РНОКПП ОСОБА_1 та ОСОБА_6 , ОСОБА_5 , свідоцтва про народження серія НОМЕР_2 , свідоцтва про смерть серія НОМЕР_3 , довідки до акта огляду МСЕК Микитин Г.Ю., висновку №1401 ЛКК поліклінічного відділу КНП «Лисецької лікарні» від 11.07.2024, висновку №1401 про наявність когнітивних порушення функцій організму через які невиліковно хворі особи не можуть самостійно пересуватись та самообслуговуватись і потребують соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі, довідка Пенсійного фонду України від 17.07.2024 №913, пенсійного посвідчення, свідоцтва про розірвання шлюбу, висновку №17 про наявність когнітивних порушення функцій організму через які невиліковно хворі особи не можуть самостійно пересуватись та самообслуговуватись і потребують соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі, огляду психіатра ОСОБА_5 від 02.02.2024, рішення ВК Надвірнянської міської ради Івано-Франківської області від 26.02.2024, акту обстеження місця проживання ОСОБА_5 , витягу №1021536 про зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб, витягу №1019963 про зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб, заяви ОСОБА_6 про бажання здійснення над нею догляду сином ОСОБА_1 . Підставами для звільнення позивач зазначив: - необхідність здійснення постійного догляду за матір`ю ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка є особою з інвалідністю ІІ групи з 24 травня 2024 року внаслідок загального захворювання, що підтверджується довідкою до акта МСЕК та висновком ЛКК закладу охорони здоров`я; - необхідність здійснення постійного догляду за членами сім`ї другого ступеня спорідненості, а саме бабусею ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_3 , щодо якої висновком №17 від 07.02.2024 встановлено наявність когнітивних порушень, унаслідок яких вона потребує надання соціальних послуг з догляду на непрофесійній основі. Також в рапорті позивачем повідомлено, що він є єдиним членом сім`ї, що зобов`язаний утримувати та доглядати за матір`ю ОСОБА_2 та бабусею ОСОБА_4 (а.с. 22-24).    
Колегія суддів вважає частково помилковими висновки Військової частини НОМЕР_1 вказані в листі від 16.08.2024  №03/897 (а.с. 27-30), щодо мами позивача ОСОБА_6 , оскільки такі не відповідають вимогам закону, з огляду на таке.
Позивачем до рапорту подано належні документи, що він зареєстрований та проживає з ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_2 , а з поданих документів не вбачається інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення, які могли б здійснювати догляд за ОСОБА_6 .
Крім цього, ОСОБА_7 , який є батьком позивача помер ІНФОРМАЦІЯ_4 що засвідчено Свідоцтвом про смерть Серія НОМЕР_3 (а.с.34).
Щодо покликання відповідача, що висновок ЛКК не визначає безтерміновість догляду, то суд апеляційної інстанції вважає такі також безпідставними, оскільки висновку ЛКК № 1401 від 11.07.2024 чітко зазначено, що ОСОБА_6 , потребує постійного стороннього догляду (а. с. 36).
Щодо покликання відповідача, що не надано акт проведення обстеження сім`ї та документу внесення до Реєстру надавачів та отримувачів соціальних послуг, як такого що здійснює постійний догляд за матір`ю ОСОБА_6 та бабусею ОСОБА_5 , то суд апеляційної інстанції вважає, що вказані підстави не можуть бути підставою для відмови у задоволення рапорту, оскільки позивачем подано інші документи, які в сукупності мають бути оцінені відповідачем, а саме довідку Пенсійного фонду України від 17.07.2024 №913, пенсійне посвідчення, рішення ВК Надвірнянської міської ради Івано-Франківської області від 26.02.2024, акт обстеження місця проживання ОСОБА_5 , витяг №1021536 про зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб, витягу №1019963 про зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб, заяви ОСОБА_6 про бажання здійснення над нею догляду сином ОСОБА_1 , відповідно якщо відповідачу слід додати документи він повинен запропонувати позивачу долучити такі, якщо вони наявні або в процесі виготовлення, серед яких чи звертався позивач за призначенням компенсації відповідно до частини 7 статті 13 Закону України «Про соціальні послуги» до органів соціального захисту населення особі з інвалідністю ІІ групи, за якою рекомендовано здійснювати постійний сторонній догляд.
Суд зазначає, що умову звільнення військовослужбовців з військової служби, яка викладена в абзаці 13 пункту 3 частини 12 статті 26 Закону № 2232-XII - «за умови відсутності інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення», слід тлумачити не лише як їх фізичну відсутність, але й як об`єктивну неможливість виконання такими членами сім`ї першого чи другого ступеня споріднення обов`язків по здійсненню постійного догляду за одним із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка), який є особою з інвалідністю I чи II групи, з будь-яких інших об`єктивно існуючих причин.
Здійснюючи аналіз наведеної норми Закону №2232-XII, Верховний Суд у постанові від 27.02.2025 справа №380/16966/24 виснував, що «відсутність інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення такої особи» означає реальну відсутність таких осіб, які фактично могли б здійснювати постійний догляд за особою з інвалідністю, яка цього потребує. У випадку ж «юридичної наявності» інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення такої особи, які, при цьому, реально не можуть здійснювати постійний догляд за такою особою з об`єктивних причин (перебування у полоні, відбування покарання у місцях позбавлення волі, проходження військової служби, тощо), то така особа відсутня у розумінні приписів абзацу 13 пункту 3 частини дванадцятою статті 26 Закону №2122-IX.
Застосовуючи подібний підхід до аналізу положень абзацу 13 пункту 3 частини 12 статті 26 Закону №2232-XII, на підставі яких подано рапорт позивачем, дослідивши додані до нього документи, суд приходить до переконання, що позивач надав відповідачу достатні докази для підтвердження необхідності здійснення постійного догляду в частині догляду за мамою особою з інвалідністю IІ групи та відсутності інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення його мами, які б могли здійснювати такий догляд. Відтак, відмова у звільнення позивача з військової служби в частині догляду за мамою позивача є протиправною та відповідачем не належно оцінена.
Отже, за встановлених обставин, у контексті наведених вимог законодавства, яким врегульовані спірні правовідносини, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що оскільки саме відповідач є суб`єктом, до повноважень якого належить вирішення питання щодо звільнення позивача з військової служби за наслідком розгляду рапорту про звільнення з військової служби або надання мотивованої відмови в такому, а тому в межах спірних правовідносин, не звільняє його, як суб`єкта, до повноважень якого належить вирішення питання щодо можливості звільнення позивача з військової служби, від обов`язку прийняття рішення, за наслідком розгляду рапорту, про звільнення останнього з військової служби або мотивовану відмову в такому. Суб`єкт владних повноважень не може утриматись від прийняття рішення, що входить до його виключної компетенції.
Таким чином, суд апеляційної інстанції вважає, що відповідач не довів правомірність та обґрунтованість повернення рапорту без прийняття відповідного рішення позивача, а для належного захисту порушених прав позивача позов необхідно задовольнити частково шляхом визнання протиправною відмову Військової частини НОМЕР_1 оформлену листом від 16.08.2024 за №03/897 у звільненні ОСОБА_1 з військової служби на підставі пункту 3 частини 12 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу», через необхідність здійснювати постійний догляд за матір`ю, яка є особою з інвалідністю II групи, та зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 повторно розглянути рапорт ОСОБА_1 від 31.07.2024 про звільнення його з військової служби на підставі пункту 3 частини 12 статті 26 Закону України “Про військовий обов`язок та військову службу” через необхідність здійснювати постійний догляд за матір`ю, яка є особою з інвалідністю II групи та прийняти рішення, з урахуванням висновків викладених у цій постанові.
З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що суд першої інстанції відмовляючи у задоволенні позову повністю, допустив неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи та неправильно застосував норми матеріального права, що відповідно до приписів статті 317 КАС України є підставою для скасування судового рішення та прийняття постанови про часткове задоволення позову.
Згідно частин 1, 6 статті 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат. Отже, судовий збір за подання позову та апеляційної скарги необхідно стягнути за рахунок відповідача на користь позивача в частині, а саме в сумі 1332,32 грн.
Керуючись ст.ст. 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – задовольнити частково.
Рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 06 грудня 2024 року у справі №300/7236/24 – скасувати та прийняти нову постанову, якою позов задовольнити частково.
Визнати протиправною відмову Військової частини НОМЕР_1 оформлену листом від 16.08.2024 за №03/897 у звільненні ОСОБА_1 з військової служби на підставі пункту 3 частини 12 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу», в частині необхідності здійснювати постійний догляд за ОСОБА_2 , яка є особою з інвалідністю II групи.
Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 повторно розглянути рапорт ОСОБА_1 від 31.07.2024 про звільнення з військової служби на підставі пункту 3 частини 12 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу», в частині здійснення постійного догляду за ОСОБА_2 , яка є особою з інвалідністю II групи та прийняти рішення, з урахуванням висновків викладених у цій постанові.
В задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Військової частини НОМЕР_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_4 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП - НОМЕР_5 ) судовий збір за подання адміністративного позову та апеляційної скарги у розмірі 1332 грн. (одна тисяча триста тридцять дві) 32 коп.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

                  Головуючий суддя                                          Н.В. Ільчишин

                  Судді                                                                В.В. Гуляк

                                                                                            С.М. Шевчук

Повний текст постанови складено 10.07.2025