ПОСТАНОВА 
Іменем України

12 серпня 2025 року                                                                 м. Кропивницький

справа № 386/931/24
провадження № 22-ц/4809/995/25 

       Кропивницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:
Мурашка С. І. (головуючий, суддя-доповідач), Єгорової С. М., Карпенка О. Л., 
за участі секретаря – Бойко В. В.,
учасники справи:
позивач – ОСОБА_1 ,
відповідач – ОСОБА_2 ,
розглянув в порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницькому в режимі відеоконференції цивільну справу за апеляційною скаргою адвоката Аніщенко Катерини Михайлівни, яка представляє інтереси ОСОБА_1 , на рішення Голованівського районного суду Кіровоградської області від 10 березня 2025 року у складі судді Гут Ю. О. і

В С Т А Н О В И В:

Короткий зміст вимог позовної заяви

В липні 2024 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 та просила:
-стягнути на свою користь кошти у розмірі 281 418 грн 93 коп в рахунок стягнення коштів за Іпотечним договором № 3;
-стягнути на свою користь кошти в розмірі 42 750 грн, що згідно курсу НБУ станом на 29 березня 2023 року складає 1 125 доларів США, в рахунок стягнення коштів за Договором позики від 23 березня 2023 року.
Позовна заява мотивована тим, що 17 жовтня 2018 року ОСОБА_1 уклала шлюб з ОСОБА_3 .
29 березня 2023 року ОСОБА_3 уклав договір позики з ОСОБА_4 , відповідно до якого йому було передано 2 250 доларів США, що еквівалентно 85 500 грн по курсу НБУ станом на 29 березня 2023 року, а на кошти, що були отримані від договору позики було придбано автомобіль. 
Крім того, за час перебування у шлюбі, подружжям було укладено іпотечний договір з АТ «Ощадбанк» предметом якого була квартира.
Також позивачем було отримано 794 500 грн від її матері ОСОБА_5 для внесення першого платежу на придбання квартири відповідно до розписки від 25.03.2021, оскільки розмір доходу її чоловіка не міг забезпечити виконання зобов`язання з іпотечним договором. 
ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_3 , а після його смерті спадкоємцями першої черги є позивач та його мати ОСОБА_2 . 
У зв`язку з зазначеним ОСОБА_1 звернулась до ОСОБА_4 із заявою щодо заміни сторони до договору позики від 29 березня 2023 року, згідно якого вона взяла зобов`язання по сплаті залишку боргу за вказаним договором в розмірі 2 250 доларів США. 
Крім того, відповідно до виписки за кредитним договором № 50_073, предметом якого є кошти на придбання квартири, яка є предметом іпотечного договору з АТ «Ощадбанк», залишок заборгованості по кредиту становить 372 160 грн 69 коп, а станом на 22 березня 2024 року після смерті чоловіка позивачем було сплачено 190 677 грн 16 коп. 
Оскільки зі смертю боржника зобов`язання з повернення коштів входять до складу спадщини, позивач звернулась з претензією про сплату боргу до відповідача, проте, відповіді на претензію нею не було отримано, як наслідок ОСОБА_1 звернулась до суду з відповідним позовом.

Короткий зміст оскаржуваного рішення суду першої інстанції

Рішенням Голованівського районного суду Кіровоградської області від 10 березня 2025 року відмовлено повністю в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів.
Судові витрати покладено на рахунок позивача.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати з надання професійної правничої допомоги в розмірі 12 640 грн.
Рішення суду мотивовано тим, що з наданих доказів не вбачається, що позивач була кредитором померлого ОСОБА_3 , як наслідок, позовні вимоги є необґрунтованими.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі адвокат Аніщенко К. М., яка представляє інтереси ОСОБА_1 , просить скасувати рішення Голованівського районного суду Кіровоградської області від 10 березня 2025 року та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.
Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не повністю з`ясував усі фактичні обставини справи та не дослідив і не надав належної оцінки наявним у матеріалах справи доказам та обставинам, а тому рішення суду є необґрунтованим та таким, що підлягає скасуванню.
Подання відповідачем заяви до державної нотаріальної контори про видачу свідоцтва про право на спадщину свідчить про реалізацію нею права на спадкування шляхом прийняття спадщини відповідно до вимог ч. 1 ст. 1269 ЦК України, а вказані дії є належним підтвердженням її волевиявлення на прийняття спадщини у встановлений законом строк, що не було належним чином досліджено та не взято до уваги при ухваленні рішення судом першої інстанції.
Посилання суду першої інстанції на те, що закон вимагає від спадкоємців повідомити кредиторів спадкодавця про відкриття спадщини та ставить в залежність право кредитора пред`явити свої вимоги до спадкоємця лише за умови отримання ним свідоцтва про право на спадщину, спростовується як нормами чинного законодавства, так і судовою практикою.
Всупереч висновкам суду першої інстанції, надані позивачем докази свідчать про існування зобов`язання, яке виникло між спадкодавцем і третьою особою за договором позики, та подальшу заміну сторони у цьому зобов`язанні після смерті спадкодавця. 
ОСОБА_1 , як особа, що виконала зобов`язання спадкодавця шляхом сплати боргу в повному обсязі, має право регресної вимоги до відповідача.
Стягуючи з відповідача на користь позивача витрати на професійну правничу допомогу, суд першої інстанції не звернув уваги на те, що представником відповідача не було надано до суду першої інстанції попередній розрахунок судових витрат, а отже були відсутні підстави для задоволення вимоги щодо їх стягнення.
Позивач вважає, що предмет спору в цій справі не є складним, не потребує вивчення великого обсягу фактичних даних, обсяг і складність складених процесуальних документів, які були підготовлені адвокатом відповідача не є значними, а тому сума витрат на правничу допомогу значно завищена.
Крім того, представником відповідача не долучено відповідних документів, що підтверджують витрати на правничу допомогу, а додана адвокатом довідка про оплату не є належним доказом.

Короткий зміст вимог відзиву на апеляційну скаргу

Від адвоката Голубенка Р. С., який представляє інтереси ОСОБА_2 , надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому він просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги у повному обсязі.

Розгляд справи у судовому засіданні в суді апеляційної інстанції

В судовому засіданні апеляційного суду проведеного в режимі відеоконференції, представник позивача адвокат Аніщенко К. М. підтримала доводи апеляційної скарги.
ОСОБА_2 в судове засідання апеляційного суду не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення з судовою повісткою
Відповідно до положень частини першої статті 372 ЦПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними.
Оскільки відповідач про дату, час і місце розгляду справи повідомлена належним чином, суд вирішив розглядати справу без участі осіб, які не з`явилися, що відповідає положенням ст. 372 ЦПК України.

Позиція апеляційного суду щодо апеляційної скарги

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення у встановлених статтею 367 ЦПК України межах, суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Фактичні обаствини справи, встановлені судом першої інстанції

Судом першої інстанції встановлено, що між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 17.10.2018 укладено шлюб.
ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 помер.
25.03.2021 ОСОБА_1 було придбано квартиру АДРЕСА_1 .
Відповідно до копії іпотечного договору № 3 від 25.03.2021, укладеного між АТ «Ощадбанк» та ОСОБА_1 , остання отримала споживчий кредит на придбання квартири АДРЕСА_1 , зобов`язалася повернути кредит у розмірі 600 000 грн не пізніше 24.03.2041, предметом іпотеки за цим договором є квартира АДРЕСА_1 .
30.03.2023 ОСОБА_3 було придбано автомобіль марки SKODA FABIA 2002 року випуску.
Відповідно до постанови нотаріуса Щербенка О. В. від 20.08.2024 відмовлено відповідачці у видачі свідоцтва про право на спадщину: квартири АДРЕСА_1 та на легковий автомобіль.

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права

Щодо позовних вимог про стягнення коштів

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.
Згідно зі статтею 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права.
У статті 129 Конституції України визначено, що суддя, здійснюючи правосуддя, є незалежним та керується верховенством права. Основними засадами судочинства є, зокрема, забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.
Ці засади є конституційними гарантіями права на судовий захист.
Згідно зі статтями 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
У частині першій статті 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до частини першої статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина перша статті 13 ЦПК України).
Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє приватне (цивільне) право повністю або частково. Для застосування того чи іншого способу захисту необхідно встановити, які ж приватні (цивільні) права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких приватних (цивільних) прав (інтересів) позивач звернувся до суду.
Відсутність порушеного, невизнаного або оспореного відповідачем приватного (цивільного) права (інтересу) позивача є самостійною підставою для відмови в позові (зокрема, постанова Верховного Суду від 15 березня 2023 року у справі № 753/8671/21 (провадження № 61-550св22), постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 вересня 2023 року у справі № 582/18/21 (провадження № 61-20968сво21)).
Приватноправовими нормами визначене обмежене коло підстав відмови у судовому захисті цивільного права та інтересу особи, зокрема до них належать: необґрунтованість позовних вимог (встановлена судом відсутність порушеного права або охоронюваного законом інтересу позивача); зловживання матеріальними правами; обрання позивачем неналежного способу захисту його порушеного права/інтересу; сплив позовної давності (зокрема, постанова Верховного Суду від 08 листопада 2023 року у справі № 761/42030/21 (провадження № 61-12101св23), постанова Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 11 грудня 2023 року в справі № 607/20787/19 (провадження № 61-11625сво22)).
Відповідно до статті 541 ЦК України солідарний обов`язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобов`язання.
Згідно із статтею 544 ЦК України боржник, який виконав солідарний обов`язок, має право на зворотну вимогу (регрес) до кожного з решти солідарних боржників у рівній частці, якщо інше не встановлено договором або законом, за вирахуванням частки, яка припадає на нього. Якщо один із солідарних боржників не сплатив частку, належну солідарному боржникові, який у повному обсязі виконав солідарний обов`язок, несплачене припадає на кожного з решти солідарних боржників у рівній частці.
Отже для солідарної відповідальності спадкоємців перед кредитором на підставі статті 541 ЦК України необхідно щоб предмет обов`язку, успадкованого спадкоємцями, був неподільний.
Згідно із статтею 1216 ЦК України (спадкуванням є перехід прав i обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).
Відповідно до статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права i обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Відповідно до статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.
Згідно із частиною першою статті 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.
За статтею 1281 ЦК України спадкоємці зобов`язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги, та/або якщо вони спадкують майно, обтяжене правами третіх осіб. Кредиторові спадкодавця належить пред`явити свої вимоги до спадкоємця, який прийняв спадщину, не пізніше шести місяців з дня одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину на все або частину спадкового майна незалежно від настання строку вимоги.
Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про прийняття спадщини або про одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину, він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємця, який прийняв спадщину, протягом шести місяців з дня, коли він дізнався про прийняття спадщини або про одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину.
Кредитор спадкодавця, який не пред`явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги.
Відповідно до статті 1282 ЦК України спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора спадкоємці зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора звертає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі.
За змістом положень частини першої статті 1282 ЦК України за наявності кількох спадкоємців кожен з них зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто у розмірі, який відповідає його частці у спадщині.
З огляду на системний аналіз положень статей 528, 541, 544, 1282 ЦК України, вказівка у законі на особисте виконання спадкоємцем вимог кредитора дає підстави дійти висновку про часткову відповідальність спадкоємців за успадкованими ними обов`язками спадкодавця, які є подільними.
Матеріалами справи підтверджується, що ОСОБА_1 та ОСОБА_3 17 жовтня 2018 року укладено шлюб, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 (том 1 а. с. 21).
Відповідно до копії Іпотечного договору № 3 від 25.03.2021, укладеного між АТ «Ощадбанк» та ОСОБА_1 , остання отримала споживчий кредит на придбання квартири АДРЕСА_1 , зобов`язалася повернути кредит у розмірі 600 000 грн не пізніше 24.03.2041 (том 1 а. с. 22-37).
25 березня 2021 року ОСОБА_1 було придбано квартиру АДРЕСА_1 , що підтверджується копією договору купівлі продажу, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Діленян Л. Р. 25.03.2021 серії НРА 350287 (том 1 а. с. 16-19).
30.03.2023 ОСОБА_3 було придбано автомобіль марки SKODA FABIA, 2002 року випуску, що підтверджується договором купівлі-продажу транспортного засобу № 8043/2023/3734516 від 30.03.2023, укладений між ОСОБА_6 та ОСОБА_3 , та копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 (том 1 а. с. 12-13).
ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_3 помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_3 (том 1 а. с. 20).
Постановою нотаріуса Щербенка О. В. від 20.08.2024 відмовлено відповідачу у видачі свідоцтва про право на спадщину: квартири АДРЕСА_1 та на легковий автомобіль (том 1 а. с. 165).
Згідно зі статтею 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно зі статтею 76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Відповідно до вимог статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.
Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Обов`язок доказування та подання доказів за змістом статей 12, 81 ЦПК України покладається на сторону, яка посилається на такі обставини, як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Тобто, згідно з вимогами ЦПК України учасники справи мають передбачені процесуальним законом права і обов`язки. Обов`язок доказування певних обставин лежить на стороні, яка посилається на них як на підставу своїх вимог та заперечень. Недоведеність обставин, на наявності яких наполягає позивач - є підставою для відмови у позові; а у разі, якщо на тому наполягає відповідач - для відхилення його заперечень проти позову. У випадку невиконання учасником справи його обов`язку із доведення відповідних обставин необхідними доказами, такий учасник має усвідомлювати та несе ризик відповідних наслідків, зокрема, відмови у задоволенні позовних вимог, у зв`язку із їх недоведеністю.
Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_1 просила стягнути з ОСОБА_2 , як спадкоємця ОСОБА_3 , на свою користь кошти у розмірі 281 418 грн 93 коп в рахунок стягнення коштів за Іпотечним договором № 3, посилаючись на те, що за час перебування у шлюбі подружжям було укладено іпотечний договір з АТ «Ощадбанк» предметом якого була квартира, а позивачем за кредитним договором № 50_073, предметом якого є кошти на придбання квартири, яка є предметом іпотечного договору після смерті чоловіка було сплачено кошти.
Разом з тим, ОСОБА_1 не було долучено до позовної заяви копії самого кредитного договору № 50_073, предметом якого є кошти на придбання квартири.
З огляду на викладене, суд позбавлений можливості встановлювати обставини, що підлягають з`ясуванню у даній справі, зокрема виникнення у ОСОБА_3 зобов`язання щодо сплати кредитних коштів, а також умови кредитування.
Не містять матеріали справи також належних та допустимих доказів на підтвердження розміру заборгованості, яка існувала на момент смерті ОСОБА_3 , а також даних про те, яку суму коштів було внесено позивачем після смерті останнього, що свідчить про недоведеність позовних вимог.
Враховуючи викладене, не заслуговують на увагу суду доводи апеляційної скарги про те, що позивач, як особа, що виконала зобов`язання спадкодавця шляхом сплати боргу в повному обсязі, має право регресної вимоги до відповідача.
Крім того, позивач просила стягнути на свою користь кошти в розмірі 42 750 грн, посилаючись на те, що 29 березня 2023 року ОСОБА_3 для придбання автомобіля уклав договір позики з ОСОБА_4 , а позивач після смерті чоловіка взяла на себе зобов`язання по сплаті залишку боргу за вказаним договором в розмірі 2 250 доларів США. 
Разом з тим, матеріали справи не містять копії зазначеного договору позики, укладеного між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , а наданий позивачем примірник договору свідчить про те, що він був укладений між позивачем та ОСОБА_4 без зазначення дати укладення, що також свідчить про недоведеність посилання ОСОБА_1 щодо укладення вказаного договору позики саме ОСОБА_3 . 
Враховуючи викладене не знайшли свого підтвердження доводи апеляційної скарги про те, що надані позивачем докази свідчать про існування зобов`язання, яке виникло між спадкодавцем і третьою особою за договором позики.
З урахуванням наведеного, суд першої інстанції, дослідивши наявні у справі докази та надавши їм належну оцінку, по суті правильно виходив із відсутності доказів на підтвердження обставин, на які позивач посилалась як на підставу для задоволення позову, та дійшов обґрунтованого висновку про відмову у його задоволенні.

Щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу

Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.
Згідно з частиною першою, пунктом 1 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
Статтею 134 ЦПК України передбачено, що разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору. Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи. Суд може попередньо визначити суму судових витрат (крім витрат на професійну правничу допомогу), пов`язаних з розглядом справи або певною процесуальною дією. Така попередньо визначена судом сума не обмежує суд при остаточному визначенні суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи.
Згідно з частинами першоюп`ятою статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Відповідно до частин першої, третьої, восьмої статті 141ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позовуна відповідача; 2) у разі відмови в позовіна позивача; 3) у разі часткового задоволення позовуна обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
Пунктом 4 частини першої статті 1Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» передбачено, що договір про надання правової допомогидомовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору
Згідно з частиною першою статті 26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. Документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги, можуть бути: 1) договір про надання правової допомоги; 2) довіреність; 3) ордер; 4) доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги.
Договір про надання правової допомоги укладається в письмовій формі. Договір про надання правової допомоги може вчинятися усно у випадках: 1) надання усних і письмових консультацій, роз`яснень із правових питань з подальшим записом про це в журналі та врученням клієнту документа, що підтверджує оплату гонорару (винагороди); 2) якщо клієнт невідкладно потребує надання правової допомоги, а укладення письмового договору за конкретних обставин є неможливимз подальшим укладенням договору в письмовій формі протягом трьох днів, а якщо для цього існують об`єктивні перешкодиу найближчий можливий строк. Додоговору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права. Договір про надання правової допомоги може укладатися на користь клієнта іншою особою, яка діє в його інтересах. Особливості укладення та змісту контрактів (договорів) з адвокатами, які надають безоплатну правову допомогу, встановлюються законом, що регулює порядок надання безоплатної правової допомоги. Зміст договору про надання правової допомоги не може суперечитиКонституції Українита законам України, інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, присязі адвоката України та правилам адвокатської етики (стаття 27 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).
Відповідно до статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
Згідно зі статтею 28 Правил адвокатської етики, затверджених Звітно-виборним з`їздом адвокатів України від 09 червня 2017 року гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів професійної правничої (правової) допомоги клієнту.
Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата тощо), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.
Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом. Адвокат має право у розумних межах визначати розмір гонорару, виходячи із власних міркувань. При встановленні розміру гонорару можуть враховуватися складність справи, кваліфікація, досвід і завантаженість адвоката та інші обставини. Погоджений адвокатом з клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розмір гонорару може бути змінений лише за взаємною домовленістю. В разі виникнення особливих по складності доручень клієнта або у випадку збільшення затрат часу і обсягу роботи адвоката на фактичне виконання доручення (підготовку до виконання) розмір гонорару може бути збільшено за взаємною домовленістю.
Непогодження клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розміру гонорару при наданні доручення адвокату або в ході його виконання є підставою для відмови адвоката від прийняття доручення клієнта або розірвання договору на вимогу адвоката.
Тож домовленості про сплату гонорару за надання правничої допомоги є такими, що склалися між адвокатом та клієнтом, в межах правовідносин яких слід розглядати питання щодо дійсності такого зобов`язання.
Такий правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 13 січня 2021 року у справі № 596/2305/18-ц (провадження № 61-13608св20).
В додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19) зазначено, щообов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
В постанові Верховного Суду від 20 січня 2021 року у справі № 750/2055/20 (провадження № 14-16723св20) зазначено, щосаме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони. Принцип змагальності знайшов свої втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявність підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності.
В постанові Верховного Суду від 22 грудня 2020 року у справі № 143/173/19 (провадження № 61-16088св19) зроблено висновок про те, щозгідно з частинами п`ятою, шостою статті 137 ЦПК України у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
На підтвердження розміру витрат на професійну правничу допомогу представником відповідача було надано: копію Договору про надання правничої допомоги б/н від 01.09.2024 (том 1 а. с. 136-138), копію Додаткової угоди № 1 до Договору про надання правової допомоги від 01.09.2024 (том 1 а. с. 139), копію Акту прийому-передачі виконаних робіт за договором про надання правової допомоги б/н від 01.09.2024 (том 1 а. с. 140), копію Довідки № 1 від 06.09.2024 про отримання адвокатського гонорару у сумі 12 640 грн (том 1 а. с. 141) та докази надсилання вказаних документів позивачу (том 1 а. с. 142-143).
Аналізуючи надані відповідачем докази понесення витрат на професійну правничу допомогу, суд приходить до висновку, що понесені ОСОБА_2 судові витрати підтверджені належними та допустими доказами.
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (постанова Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц, провадження № 14-382цс19, на яку посилається заявник).
Клопотань позивача щодо зменшення заявлених відповідачем витрат на професійну правничу допомогу в суді першої інстанції матеріали справи не містять.
Таким чином, враховуючи відсутність клопотань щодо зменшення заявлених відповідачем витрат на професійну правничу допомогу в суді першої інстанції, з огляду на те, що в задоволенні позовних вимог відовлено, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що в порядку розподілу судових витрат з позивача на користь відповідача підлягає стягненню 12 640 грн витрат на професійну правничу допомогу.
Посилання позивача в апеляційній скарзі на те, щосума витрат на правничу допомогу є значно завищена, не заслуговують на увагу суду, оскільки під час розгляду справи судом першої інстанції не заявлялось клопотання про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу, понесених відповідачем.
Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.
Європейський суд з прав людини також вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (§ 23 рішення у справі «Проніна проти України» від 18 липня 2006 року).

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.
За змістом ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Оскільки, суд першої інстанції ухвалив в судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.

Щодо судових витрат

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 382ЦПК України суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.
Оскільки, апеляційну скаргу залишено без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, немає.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 376, 381-384 ЦПК України, суд 

У Х В А Л И В :

       Апеляційну скаргу адвоката Аніщенко Катерини Михайлівни, яка представляє інтереси ОСОБА_1 , залишити без задоволення, а рішення Голованівського районного суду Кіровоградської області від 10 березня 2025 року без змін.
       Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду у випадках передбачених ст. 389 ЦПК України.
       Повний текст постанови складено 20.08.2025.

Головуючий суддя                                                 С. І. Мурашко 

Судді                                                                 С. М. Єгорова

О. Л. Карпенко