ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
25червня 2025 року
м. Київ
справа № 201/11874/23
провадження № 61-8104св24
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - Синельникова Є. В.,
суддів: Білоконь О. В., Осіяна О. М., Сакари Н. Ю., 
Шиповича В. В. (суддя-доповідач),
учасники справи:
позивач -  ОСОБА_1 ,
відповідач - підприємство об`єднання громадян «Вознесенське Учбово-виробниче підприємство Українського товариства сліпих»,
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Співак Олексій Миколайович, на постанову Дніпровського апеляційного суду, 
у складі суддів: Петешенкової М. Ю., Городничої В. С., Красвітної Т. П., 
від 03 травня 2024 року,
ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст позовних вимог
1.           У вересні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до підприємства об`єднання громадян «Вознесенське Учбово-виробниче підприємство Українського товариства сліпих» (далі - ПОГ «Вознесенське УВП УТОС») про визнання незаконними і скасування наказів, стягнення заборгованості по заробітній платі і середнього заробітку за час вимушеного прогулу та витрат.
2.        Позовні вимоги  ОСОБА_1 мотивовані тим, що з 01 квітня 2022 року він був прийнятий до ПОГ «Вознесенське УВП УТОС» на посаду менеджера по постачанню та збуту з посадовим окладом 6 600 грн на місяць.
3.        З квітня по жовтень 2022 року йому виплачувалась заробітна плата, однак у подальшому позивач дізнався про наявність на підприємстві наказу № 14-к від 31 березня 2022 року, за умовами якого з 01 квітня 2022 року було призупинено дію трудових договорів з усіма працівниками підприємства.
4.        Відповідно до вказаного наказу відповідач призупинив трудовий договір з позивачем із 01 листопада 2022 року та за період з листопада 2022 року по 24 лютого 2023 року, тобто по день звільнення, не нараховував і не сплачував заробітну плату, хоча, за твердженням ОСОБА_1 , він продовжував виконувати свої трудові обов`язки.
5.        Звертає увагу, що наказ № 14-к від 31 березня 2022 року не містить підстав для призупинення трудових договорів, зокрема причин, з яких обидві сторони не можуть виконувати свої трудові обов`язки, та не містить переліку осіб, з якими призупинено трудовий договір.
6.        Також наказом відповідача № 25-к/а від 01 липня 2022 року було переведено усіх працівників на неповний робочий день, з яким позивач не був ознайомлений та продовжував працювати за попередніми умовами праці, не будучи попередженим про зміну умов праці за два місяці, як це передбачено статтею 32 КЗпП України. Як наслідок відповідач значно зменшив його заробітну плату.
7.        Посилаючись на викладене,  ОСОБА_1 просив суд скасувати накази ПОГ «Вознесенське УВП УТОС» № 14-к від 31 березня 2022 року, №25-к/а 
від 01 липня 2022 року, зобов`язати відповідача здійснити перерахунок заробітної плати у зв`язку зі скасуванням вказаних наказів та стягнути з відповідача заборгованість по невиплаченій заробітній платі за період з червня 2022 року по жовтень 2022 року у розмірі 20 905,81 грн, а також середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з листопада 
2022 року по лютий 2023 року у розмірі 17 304 грн.
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
8.           Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська, у складі судді Антонюк О. А., від 01 грудня 2023 року позов задоволено. Скасовано накази ПОГ «Вознесенське УВП УТОС» № 14-к від 31 березня 2022 року, 
№ 25-к/а від 01 липня 2022 року. Зобов`язано ПОГ «Вознесенське УВП УТОС» здійснити перерахунок заробітної плати ОСОБА_1 у зв`язку із скасуванням наказів № 14-к від 31 березня 2022 року, № 25-к/а від 01 липня 2022 року. Стягнуто з ПОГ «Вознесенське УВП УТОС» на користь ОСОБА_1 заборгованість по невиплаченій заробітній платі у загальному розмірі 20 905,81 грн за період з червня 2022 року по жовтень 2022 року, середній заробіток у зв`язку із вимушеним прогулом у розмірі 17 304 грн за період з листопада 2022 року по лютий 2023 року. Вирішено питання розподілу судового збору.
9.        Суд першої інстанції вказав, що призупинення дії трудового договору з позивачем є незаконним, оскільки обставин абсолютної неможливості відповідача у зв`язку із військовою агресією росії проти України надати позивачеві роботу, а останньому її виконувати, у цій справі не встановлено. Також не встановлено наявності змін в організації виробництва і праці у відповідача, а позивача не повідомлено про наказ, яким встановлено режим неповного робочого часу.
Короткий зміст постанови апеляційного суду
10.        Постановою Дніпровського апеляційного суду від 03 травня 2024 року апеляційну скаргу ПОГ «Вознесенське УВП УТОС» задоволено. Рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 01 грудня 2023 року скасовано та ухвалено нове судове рішення про відмову в позові.
11.     Апеляційний суд, відмовляючи у задоволенні позову, врахував, що у відповідача відбулися зміни в організації виробництва і праці, викликані недостатнім обсягом виробництва, з чим під розписку був ознайомлений позивач та погодився на продовження трудових відносин в нових умовах. Крім того, ОСОБА_1 неодноразово відкликався для здійснення трудової діяльності та отримував за це заробітну плату.
12.     Колегія суддів також врахувала, що вимога позивача щодо стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу на підставі положень 
статті 235 КЗпП України не може бути задоволена, оскільки застосування цієї норми передбачає доведення вимушеного прогулу та подальше поновлення працівника на роботі. Проте у цій справі позивач не заявляв вимог про поновлення на роботі.
13.     Крім того, відповідно до Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих російською федерацією, Вознесенська міська територіальна громада Миколаївської області (до складу якої входить місто Вознесенськ) відповідно до розділу 2 «Території активних бойових дій» в період з 02 березня 2022 року до 05 березня 2022 року належала до територій активних бойових дій, а з 06 березня 2022 року до 11 листопада 2022 року - до території можливих бойових дій (відповідно до розділу 1), що впливало на безпечні й належні умови праці працівників підприємства.
Короткий зміст вимог касаційної скарги
14.     У касаційній скарзі  ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат 
Співак О. М., просить постанову Дніпровського апеляційного суду 
від 03 травня 2024 року скасувати, залишивши в силі рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 01 грудня 2023 року.
 
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції
15.        03 червня 2024 року ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат 
Співак О. М., подав касаційну скаргу на постанову Дніпровського апеляційного суду від 03 травня 2024 року у справі № 201/11874/23.
16.        Ухвалою Верховного Суду від 16 липня 2024 року відкрито касаційне провадження, витребувано із суду першої інстанції матеріали справи, які у серпні 2024 року надійшли до Верховного Суду.
17.     Ухвалою Верховного Суду від 28 травня 2025 року справу призначено до розгляду у складі колегії із п`яти суддів в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу
18.     Підставою касаційного оскарження судового рішення ОСОБА_1 зазначає неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а саме застосування норм права без урахування висновків, викладених у постанові Великої палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц, 
у постановах Верховного Суду від 05 червня 2024 року у справі 
№ 758/10320/22, від 22 травня 2024 року у справі № 755/10764/22, 
від 27 березня 2024 року у справі № 753/12518/22, від 27 березня 2024 року 
у справі № 507/1435/22, від 14 лютого 2024 року у справі № 201/791/23, 
від 21 червня 2023 року у справі № 149/1089/22, від 31 січня 2024 року 
у справі № 161/8196/22, від 14 лютого 2024 року у справі № 464/2944/22, 
від 04 грудня 2019 року у справі № 215/4812/17 (пункт 1 частини другої 
статті 389 ЦПК України).
19.     Вказує, що відповідач не довів обставин неможливості забезпечення позивача роботою, натомість з матеріалів справи вбачається, що підприємство працювало, а працівники могли та виконували свої посадові обов`язки.
20.     Зауважує, що апеляційний суд помилково вказав на неможливість застосування до спірних правовідносин приписів статті 235 КЗпП України в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, оскільки у КЗпП України відсутня інша норма, яка б регулювала питання виплати середнього заробітку за час незаконного призупинення дії трудового договору, яке не є ні простоєм, ні звільненням, а найбільш подібним до цієї ситуації є застосування статті 235 КЗпП України.
21.     Наголошує, що відповідач на свій розсуд призупинив дію трудового договору із ОСОБА_1 з 01 листопада 2022 року по 24 лютого 2023 року (день звільнення позивача).
22.     Стверджує, що позивача не було ознайомлено за два місяці, як того вимагають приписи статті 32 КЗпП України, з наказом відповідача про зміну істотних умов праці та встановлення режиму неповного робочого часу, а сам наказ не містить зазначення підстав для зміни в організації виробництва. При цьому позивач працював як і раніше, повний робочий день, та у відповідача не запроваджувались нові техніки, технології, які б вдосконалювали роботу підприємства.
Доводи особи, яка подала відзив на касаційну скаргу
23.     У серпні 2024 року ПОГ «Вознесенське УВП УТОС», в інтересах якого діє адвокат Вуїв О. В., подало відзив на касаційну скаргу, в якому, посилаючись на законність та обґрунтованість оскарженої постанови апеляційного суду, просить касаційну скаргу залишити без задоволення. Зауважує, що працівники можуть бути повідомлені про зміну істотних умов праці відразу після прийняття роботодавцем відповідного рішення, але не пізніше допуску до роботи зі зміненими умовами праці. Позивач був ознайомленим з наказом про зміну істотних умов праці та встановлення режиму неповного робочого часу і погодився на продовження роботи з цими умовами. Доводи позивача про виконання ним роботи у період з листопада 2022 року до лютого 
2023 року недоведені. Позивач в цей період перебував на лікарняному, що унеможливлює стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Вважає, що скасування наказу про призупинення дії трудових договорів з усіма працівниками підприємства порушить права осіб, які до участі у справі не залучені. Зауважує, що робота підприємства, де більшість працівників є особами з обмеженими можливостями, пов`язаними з вадами зору, ускладнена в умовах воєнного стану. Також вказує, що судом першої інстанції не було враховано подальше переведення позивача на інші посади та зміну відповідних посадових окладів.
Інші процесуальні звернення, подані до Верховного Суду
24.     У серпні 2024 року  ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат 
Співак О. М., подав відповідь на відзив, в якому наполягає на задоволенні касаційної скарги з викладених у ній мотивів.
Обставини справи, встановлені судами 
25.     Наказом ПОГ «Вознесенське УВП УТОС» № 11-к від 30 березня 2022 року «По особовому складу «Про зарахування», ОСОБА_1 , особу з інвалідністю 
І групи, зараховано на посаду менеджера по постачанню та збуту з 01 квітня 2022 року, з посадовим окладом 6 600 грн.
26.     01 квітня 2022 року між сторонами укладено трудовий договір, за яким ОСОБА_1 приймається на роботу до ПОГ «Вознесенське УВП УТОС» на посаду менеджера по постачанню та збуту. Цей трудовий договір є безстроковим, режим робочого часу з 8:00 до 17:00 год, тарифна ставка 
6 600 грн на місяць.
27.     01 квітня 2022 року ПОГ «Вознесенське УВП УТОС» допустило 
ОСОБА_1 до роботи.
28.     Наказом ПОГ «Вознесенське УВП УТОС» № 14-к від 31 березня 2022 року «Про реалізацію норм Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану», з 01 квітня 2022 року призупинено дію трудових договорів з усіма працівниками підприємства.
29.     Наказом ПОГ «Вознесенське УВП УТОС» № 25-к від 01 червня 2022 року переведено ОСОБА_1 на 0,5 ставки посади менеджера по постачанню та збуту в зв`язку зі складнощами зі збутом продукції з 01 червня 2022 року. 
З цим наказом ОСОБА_1 ознайомлений під підпис.
30.     Наказом ПОГ «Вознесенське УВП УТОС» № 25-к/а від 01 липня 2022 року «Про зміну істотних умов праці та встановлення режиму неповного робочого часу», з 01 липня 2022 року робітникам підприємства встановлено режим неповного робочого часу та вирішено проводити оплату праці за фактично відпрацьованими годинами. З цим наказом ОСОБА_1 ознайомлений під підпис. Згідно вказаного наказу зміни в організації виробництва і праці, викликані недостатнім обсягом виробництва.
31.     Наказом ПОГ «Вознесенське УВП УТОС» № 21-к від 01 серпня 2022 року ОСОБА_1 з 01 серпня 2022 року переведено укладачем-пакувальником, про що позивач ознайомлений під підпис.
32.     Наказом ПОГ «Вознесенське УВП УТОС» № 40-к//а від 03 листопада 
2022 року «Про внесення змін до наказів з кадрових питань», з метою виправлення помилки у наказах за період з 01 серпня 2022 року по 31 жовтня 2022 року, спричиненою некоректними введеними даними, змінено назву посади «менеджер» на «укладальник-пакувальник» ОСОБА_1 у пункті 1 наказу «Про відкликання працівників у зв`язку з виробничою необхідністю» 
№ 20-к/а від 01 серпня 2022 року; пункті 1 наказу «Про відкликання працівників у зв`язку із виробничою необхідністю» № 34-к/а від 01 вересня 2022 року; пункті 1 наказу «Про відкликання працівників у зв`язку із виробничою необхідністю» №36-к/а від 03 жовтня 2022 року.
33.      ОСОБА_1 неодноразово був відкликаний для здійснення трудової діяльності та у цей час отримував заробітну плату відповідно до штатного розкладу.
34.     З відомостей табелів робочого часу вбачається, що з листопада 
2022 року по лютий 2023 року трудовий договір з ОСОБА_1 було призупинено. 
Мотиви, з яких виходив Верховний Суд, та застосовані норми права
35.     Згідно із частинами першою-другою статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
36.     Відповідно до частин першої-другої, п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
37.        Кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується 
(стаття 43 Конституції України).
38.        Відповідно до статті 64 Конституції України конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України. В умовах воєнного або надзвичайного стану можуть встановлюватися окремі обмеження прав і свобод із зазначенням строку дії цих обмежень. Не можуть бути обмежені права і свободи, передбачені статтями 24, 25, 27, 28, 29, 40, 47, 51, 52, 55, 56, 57, 58, 59, 60, 61, 62, 63 цієї Конституції.
39.        Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженим Законом України 
№ 2102-IX від 24 лютого 2022 року, в Україні введено воєнний стан, який діє до цього часу. Згідно з пунктом 3 цього Указу, у зв`язку із введенням в Україні воєнного стану тимчасово, на період дії правового режиму воєнного стану, можуть обмежуватися конституційні права і свободи людини і громадянина, передбачені статтями 30-34, 38, 39, 41-44, 53 Конституції України.
40.        Воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень (стаття 1 Закону України «Про правовий режим воєнного стану»).
41.        15 березня 2022 року прийнято Закон України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану», який набрав чинності 24 березня 2022 року. Вказаний Закон визначає особливості трудових відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій в Україні незалежно від форми власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами, у період дії воєнного стану, введеного відповідно до Закону України «Про правовий режим воєнного стану».
42.        Згідно з пунктом 2 Прикінцевих положень КЗпП України під час дії воєнного стану, введеного відповідно до Закону України «Про правовий режим воєнного стану», діють обмеження та особливості організації трудових відносин, встановлені Законом України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану».
43.        Відповідно до частини другої, третьої статті 1 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» на період дії воєнного стану вводяться обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина передбачених статтями 43, 44 Конституції України. У період дії воєнного стану не застосовуються норми законодавства про працю, законів України «Про державну службу», «Про службу в органах місцевого самоврядування», інших законодавчих актів, що регулюють діяльність державних службовців, посадових осіб місцевого самоврядування у частині відносин, врегульованих цим Законом.
44.     Частиною третьою статті 32 КЗпП України визначено, що у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці допускається зміна істотних умов праці при продовженні роботи за тією ж спеціальністю, кваліфікацією чи посадою. Про зміну істотних умов праці - систем та розмірів оплати праці, пільг, режиму роботи, встановлення або скасування неповного робочого часу, суміщення професій, зміну розрядів і найменування посад та інших - працівник повинен бути повідомлений не пізніше ніж за два місяці
45.     Відповідно до статті 103 КЗпП України про нові або зміну діючих умов оплати праці в бік погіршення роботодавець повинен повідомити працівника не пізніш як за два місяці до їх запровадження або зміни.
46.     Частиною другою статті 3 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» передбачено, що у період дії воєнного стану повідомлення працівника про зміну істотних умов праці та зміну умов оплати праці, передбачених частиною третьою статті 32 та статтею 103 КЗпП України, здійснюється не пізніш як до запровадження таких умов.
47.     Відповідно до частини першої статті 13 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» призупинення дії трудового договору - це тимчасове припинення роботодавцем забезпечення працівника роботою і тимчасове припинення працівником виконання роботи за укладеним трудовим договором у зв`язку із збройною агресією проти України, що виключає можливість обох сторін трудових відносин виконувати обов`язки, передбачені трудовим договором.
48.     Призупинення дії трудового договору може здійснюватися за ініціативи однієї із сторін на строк не більше ніж період дії воєнного стану. У разі прийняття рішення про скасування призупинення дії трудового договору до припинення або скасування воєнного стану роботодавець повинен за 10 календарних днів до відновлення дії трудового договору повідомити працівника про необхідність стати до роботи.
49.     Призупинення дії трудового договору не тягне за собою припинення трудових відносин.
50.        Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 05 травня 2025 року у справі № 758/4178/22 дійшов таких висновків: 
«Сам по собі факт військової агресії проти України не є безумовною підставою для призупинення роботодавцем дії трудового договору. Формулювання положень статті 13 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» (у редакції, чинній на час винесення наказу АТ «НАК «Нафтогаз України» № 75 від 14 квітня 2022 року «Про призупинення дії трудового договору»), що дія трудового договору може бути призупинена у зв`язку з військовою агресією проти України, що виключає можливість надання та виконання роботи, й використання сполучника «та» дозволяє зробити висновок, що саме настання цих двох обставин одночасно дозволяє використовувати призупинення трудового договору з працівником як тимчасову виключну подію.
Обов`язковість одночасного настання обставин неможливості роботодавця надати роботу і неможливості виконувати роботу працівником для застосування положень статті 13 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» (у редакції, чинній на час винесення наказу АТ «НАК «Нафтогаз України» № 75 від 14 квітня 2022 року «Про призупинення дії трудового договору») є визначальною, оскільки можливість продовження виконання умов трудового договору хоча б однією із сторін та пов`язані з такою можливістю правові наслідки для іншої сторони - не породжують правові наслідки у зв`язку із призупиненням дії трудового договору, й в кінцевому результаті нівелюють необхідність/можливість застосування цієї норми закону.
У КЗпП України відсутня норма права, яка б у цій ситуації регулювала питання виплати середнього заробітку за час незаконного призупинення дії трудового договору, оскільки це не є ні простоєм, ні звільненням працівника. Разом з тим, з урахуванням положень статті 43 Конституції України, найбільш подібним (аналогічним) до цієї ситуації є застосування частин першої, другої статті 235 КЗпП України.
Відновлення порушеного права працівника на працю повинно здійснюватись не тільки визнанням наказу про призупинення дії трудового договору з працівником незаконним й поновленням дії трудового договору, а так само виплатою роботодавцем працівнику середнього заробітку за час вимушеного прогулу, застосовуючи норми статті 235 КЗпП України.
Відшкодування заробітної плати, гарантійних та компенсаційних виплат працівникам за час призупинення дії трудового договору в повному обсязі покладається на державу, що здійснює збройну агресію проти України, у випадку обґрунтованості призупинення дії трудового договору. Якщо ж незаконні дії роботодавця (незаконне призупинення дії трудового договору) позбавили працівника можливості працювати, то на роботодавця покладається обов`язок відшкодувати працівнику середню заробітну плату за час його перебування у вимушеному прогулі».
51.     Ці висновки Верховного Суду, сформульовані у постанові, прийнятій після подання касаційної скарги ОСОБА_1 , відповідно до частини третьої статті 400 ЦПК України, підлягають врахуванню у розглядуваній справі. 
52.     Апеляційний суд, встановивши, що ОСОБА_1 був ознайомлений і фактично погодився із наказами відповідача:
-      про переведення на 0,5 ставки посади менеджера по постачанню та збуту;
-      про встановлення на підприємстві режиму неповного робочого часу;
-      про переведення на посаду укладача-пакувальника,
приступивши до роботи, за що йому була виплачена заробітна плата відповідно до штатного розкладу та відпрацьованого часу, дійшов в цілому правильного висновку про відсутність підстав для задоволення позову в частині скасування оскаржуваних наказів, зобов`язання відповідача здійснити перерахунок та стягнення заборгованість по невиплаченій заробітній платі за період з червня 2022 року по жовтень 2022 року у розмірі 20 905,81 грн.
53.     Доводи касаційної скарги про те, що істотні умови праці були змінені без попередження за два місяці, є безпідставними, оскільки статтею 3 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» визначено, що у період дії воєнного стану повідомлення працівника про зміну істотних умов праці та зміну умов оплати праці, передбачених частиною третьою статті 32 та статтею 103 КЗпП України, здійснюється не пізніш як до запровадження таких умов.
54.     Зі змісту наказу ПОГ «Вознесенське УВП УТОС» № 25-к/а від 01 липня 2022 року «Про зміну істотних умов праці та встановлення режиму неповного робочого часу» вбачається, що у відповідача відбулися зміни в організації виробництва і праці, викликані недостатнім обсягом виробництва.
55.     Водночас колегія суддів погоджується з доводами касаційної скарги про те, що апеляційний суд, відмовляючи у задоволення вимог про стягнення середнього заробітку, дійшов помилкового висновку про те, що приписи статті 235 КЗпП України до спірних правовідносин не застосовуються.
56.     Ці висновки апеляційного суду не узгоджуються з висновками Верховного Суду, викладеним у постанові від 05 травня 2025 року у справі 
№ 758/4178/22, відповідно до яких у КЗпП України відсутня норма права, яка б у подібній ситуації регулювала питання виплати середнього заробітку за час незаконного призупинення дії трудового договору, оскільки це не є ні простоєм, ні звільненням працівника. Разом з тим, з урахуванням положень статті 43 Конституції України, найбільш подібним (аналогічним) до цієї ситуації є застосування частин першої, другої статті 235 КЗпП України
57.     Згідно з наданих судам табелів використання робочого часу за період з листопада 2022 року по лютий 2023 року, ОСОБА_1 облікований, як працівник, з яким призупинено дію трудового договору та якому заробітна плата за вказаний період не нараховувалась.
58.     Окремого наказу про призупинення трудового договору із ОСОБА_1 матеріали справи не містять, як і не містять відомостей про те, що у зазначений період існували обставини, які виключали можливість обох сторін трудових відносин виконувати обов`язки, передбачені трудовим договором, тобто, що існувала неможливість для роботодавця надати роботу, а для позивача - виконувати її.
59.     Натомість з матеріалів справи вбачається, що ПОГ «Вознесенське УВП УТОС» з листопада 2022 року по 24 лютого 2023 року (день звільнення позивача з роботи за власним бажанням) не припиняло господарської діяльності і переважна більшість інших працівників були допущені до роботи.
60.        За цих обставин при стягненні середнього заробітку за час вимушеного прогулу, суд першої інстанції, беручи до уваги незаконність призупинення дії трудового договору з позивачем у період з листопада 2022 року по 24 лютого 2023 року, правильно застосував до спірних правовідносин положення 
статті 235 КЗпП України за аналогією.
61.        Проте, визначаючи розмір середнього заробітку позивача, суд першої інстанції помилково взяв за основу для розрахунку середньоденної заробітної плати період квітень-травень 2022 року. 
62.        Оскільки порушення прав позивача відбулось починаючи з листопада, а тому його середній заробіток відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України 
№ 100 від 08 лютого 1995 року, необхідно було визначати за період вересень-жовтень 2022 року.
63.        Враховуючи наведене, а також те, що позивачу у вересні 2022 року було виплачено 2 075 грн за 22 робочих дня, а за жовтень 2022 року - 1 933,50 грн за 21 робочий день, середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з листопада 2022 року по 24 лютого 2023 року підлягає стягненню у розмірі 6 991,50 грн, виходячи із середньоденної заробітної плати позивача 
(93,22 грн), та кількості робочих днів у періоді (75 днів, з урахуванням періоду тимчасової непрацездатності позивача).
64.        Власного розрахунку розміру середнього заробітку позивача за час вимушеного прогулу відповідач не надав.
65.        Відповідно до положень статті 413 ЦПК України суд касаційної інстанції скасовує постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції у відповідній частині, якщо в передбачених статтею 400 цього Кодексу межах встановить, що судом апеляційної інстанції скасовано судове рішення, яке відповідає закону.
66.        Частиною четвертою статті 412 ЦПК України визначено, що зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.
67.        Зважаючи на викладене, Верховний Суд дійшов висновку, що апеляційний суд помилково скасував рішення суду першої інстанції в частині вирішення вимог про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, тому касаційна скарга підлягає частковому задоволенню, постанова апеляційного суду у зазначеній частині - скасуванню, а рішення суду першої інстанції зміні в частині суми стягнутого середнього заробітку за час вимушеного прогулу.
Керуючись статтями 400, 409, 412, 413, 415, 416, 418, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
1.           Касаційну скаргу  ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Співак Олексій Миколайович, задовольнити частково.
2.           Постанову Дніпровського апеляційного суду від 03 травня 2024 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу скасувати.
3.           Рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 01 грудня 2023 року в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу залишити в силі, змінивши (зменшивши) суму стягнутого судом першої інстанції середнього заробітку із 17 304 грн до 6 991,50 грн.
4.           В іншій частині постанову Дніпровського апеляційного суду 
від 03 травня 2024 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.
Головуючий Судді: | Є. В. Синельников О. В. Білоконь О. М. Осіян Н. Ю. Сакара В. В. Шипович