ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 320/537/24                                                                       Суддя (судді) першої інстанції: Колеснікова І.С.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  19 червня 2025 року                                                                                            м. Київ
Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:                      
головуючого судді                                                  Безименної Н.В.
суддів                                                                      Бєлової Л.В. та Кучми А.Ю.
за участю секретаря судового засідання                    Головченко В.М.
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Київського окружного адміністративного суду від 09 жовтня 2024 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Кабінету Міністрів України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - Міністерство захисту довкілля та природних ресурсів України, про визнання протиправною та нечинною постанови,
В С Т А Н О В И Л А
Позивач звернувся до Київського окружного адміністративного суду з позовом до Кабінету Міністрів України, в якому просив визнати протиправною та нечинною постанову Кабінету Міністрів України від 11 липня 2023 року №703 «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 8 жовтня 2012 р. № 963».
Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 09 жовтня 2024 року в задоволенні позову відмовлено.
Не погодившись із вказаним рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та постановити нове, яким позов задовольнити. Вимоги апеляційної скарги обґрунтовані тим, що остаточний проект спірної постанови не був оприлюднений, а оприлюднений попередній проект вказаного регуляторного акта відрізняється від того, що був прийнятий Кабінетом Міністрів України, що позбавило позивача внести свої зауваження та порушило його право на участь в процесі прийняття рішень та управлінні державними справами.
Відповідач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначив, що проект спірної постанови був належним чином оприлюднений, постанова від 11 липня 2023 року №703 були прийнята із дотриманням встановленої законодавством процедури і надаючи визначення артезіанській свердловині у спірному регуляторному акті  Уряд діяв в межах визначених законодавством повноважень.
Міністерство захисту довкілля та природних ресурсів України також подало відзив на апеляційну скаргу, в якому вказало про безпідставність доводів апелянта, оскільки проект постанови від 11 липня 2023 року №703 був належним чином оприлюднений, погоджений, а внесені до нього зміни були наслідком врахування зауважень Міністерства юстиції України щодо дотримання вимог нормопроектувальної техніки.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення позивача, представників відповідача та третьої особи, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши підстави для апеляційного перегляду, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, 11.07.2023 відповідачем прийнято постанову  № 703 "Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 08.10.2012 №963", якою, зокрема, врегульовано питання державного обліку артезіанських свердловин, облаштування їх засобами вимірювальної техніки об`єму видобутих підземних вод (а.с.61-63 т.1).
Вважаючи, що вказана постанова була прийнята із порушенням встановленого порядку із недотриманням прав позивача на участь в процесі її прийняття, стверджуючи, що наведене в постанові визначення терміну «артезіанська свердловина» визначає всі водозабірні свердловини України «артезіанськими», позивач звернувся до суду з даним позовом.
Суд першої інстанції, відмовляючи в задоволенні позовних вимог, дійшов висновку, що приймаючи спірну постанову відповідач діяв в межах визначених законом повноважень
За наслідками перегляду рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку, в межах вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів доходить наступних висновків.
Частиною 2 ст.19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ст.113 Конституції України Кабінет Міністрів України є вищим органом у системі органів виконавчої влади.
Кабінет Міністрів України відповідальний перед Президентом України і Верховною Радою України, підконтрольний і підзвітний Верховній Раді України у межах, передбачених цією Конституцією.
Кабінет Міністрів України у своїй діяльності керується цією Конституцією та законами України, а також указами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України.
В силу п.3, 10 ч.1 ст.116 Конституції України Кабінет Міністрів України: забезпечує проведення фінансової, цінової, інвестиційної та податкової політики; політики у сферах праці й зайнятості населення, соціального захисту, освіти, науки і культури, охорони природи, екологічної безпеки і природокористування; здійснює інші повноваження, визначені Конституцією та законами України.
Статтею 117 Конституції України встановлено, що Кабінет Міністрів України в межах своєї компетенції видає постанови і розпорядження, які є обов`язковими до виконання.
Акти Кабінету Міністрів України підписує Прем`єр-міністр України.
Нормативно-правові акти Кабінету Міністрів України, міністерств та інших центральних органів виконавчої влади підлягають реєстрації в порядку, встановленому законом.
Відповідно до ч.2, 3 ст.49 Закону України "Про Кабінет Міністрів України" акти Кабінету Міністрів України нормативного характеру видаються у формі постанов Кабінету Міністрів України. Акти Кабінету Міністрів України з організаційно-розпорядчих та інших поточних питань видаються у формі розпоряджень Кабінету Міністрів України.
Правові та організаційні засади реалізації державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності визначають Законом України «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності» (далі - Закон №1160.
В силу ч.1 ст.6 Закону №1160 громадяни, суб`єкти господарювання, їх об`єднання та наукові установи, а також консультативно-дорадчі органи, що створені при органах державної влади та органах місцевого самоврядування і представляють інтереси громадян та суб`єктів господарювання, мають право:
подавати до регуляторних органів пропозиції про необхідність підготовки проектів регуляторних актів, а також про необхідність їх перегляду;
у випадках, передбачених законодавством, брати участь у розробці проектів регуляторних актів;
подавати зауваження та пропозиції щодо оприлюднених проектів регуляторних актів, брати участь у відкритих обговореннях питань, пов`язаних з регуляторною діяльністю;
бути залученими регуляторними органами до підготовки аналізів регуляторного впливу, експертних висновків щодо регуляторного впливу та виконання заходів з відстеження результативності регуляторних актів;
самостійно готувати аналіз регуляторного впливу проектів регуляторних актів, розроблених регуляторними органами, відстежувати результативність регуляторних актів, подавати за наслідками цієї діяльності зауваження та пропозиції регуляторним органам або органам, які відповідно до цього Закону на підставі аналізу звітів про відстеження результативності регуляторних актів приймають рішення про необхідність їх перегляду;
одержувати від регуляторних органів у відповідь на звернення, подані у встановленому законом порядку, інформацію щодо їх регуляторної діяльності.
Відповідно до ч.1-3 ст.8 Закону №1160 стосовно кожного проекту регуляторного акта його розробником готується аналіз регуляторного впливу.
Аналіз регуляторного впливу готується до оприлюднення проекту регуляторного акта з метою одержання зауважень та пропозицій.
Розробник проекту регуляторного акта при підготовці аналізу регуляторного впливу повинен:
визначити та проаналізувати проблему, яку пропонується розв`язати шляхом державного регулювання господарських відносин, а також оцінити важливість цієї проблеми;
обґрунтувати, чому визначена проблема не може бути розв`язана за допомогою ринкових механізмів і потребує державного регулювання;
обґрунтувати, чому визначена проблема не може бути розв`язана за допомогою діючих регуляторних актів, та розглянути можливість внесення змін до них;
визначити очікувані результати прийняття запропонованого регуляторного акта, у тому числі здійснити розрахунок очікуваних витрат та вигод суб`єктів господарювання, громадян та держави внаслідок дії регуляторного акта;
визначити цілі державного регулювання;
визначити та оцінити усі прийнятні альтернативні способи досягнення встановлених цілей, у тому числі ті з них, які не передбачають безпосереднього державного регулювання господарських відносин;
аргументувати переваги обраного способу досягнення встановлених цілей;
описати механізми і заходи, які забезпечать розв`язання визначеної проблеми шляхом прийняття запропонованого регуляторного акта;
обґрунтувати можливість досягнення встановлених цілей у разі прийняття запропонованого регуляторного акта;
обґрунтовано довести, що досягнення запропонованим регуляторним актом встановлених цілей є можливим з найменшими витратами для суб`єктів господарювання, громадян та держави;
обґрунтовано довести, що вигоди, які виникатимуть внаслідок дії запропонованого регуляторного акта, виправдовують відповідні витрати у випадку, якщо витрати та/або вигоди не можуть бути кількісно визначені;
оцінити можливість впровадження та виконання вимог регуляторного акта залежно від ресурсів, якими розпоряджаються органи державної влади, органи місцевого самоврядування, фізичні та юридичні особи, які повинні впроваджувати або виконувати ці вимоги;
оцінити ризик впливу зовнішніх чинників на дію запропонованого регуляторного акта;
обґрунтувати запропонований строк чинності регуляторного акта;
визначити показники результативності регуляторного акта;
визначити заходи, за допомогою яких буде здійснюватися відстеження результативності регуляторного акта в разі його прийняття.
Положеннями ч.1-4 ст.9 Закону №1160 передбачено, що кожен проект регуляторного акта оприлюднюється з метою одержання зауважень і пропозицій від фізичних та юридичних осіб, їх об`єднань.
Про оприлюднення проекту регуляторного акта з метою одержання зауважень і пропозицій розробник цього проекту повідомляє у спосіб, передбачений статтею 13 цього Закону.
У випадках, встановлених цим Законом, може здійснюватися повторне оприлюднення проекту регуляторного акта.
Проект регуляторного акта разом із відповідним аналізом регуляторного впливу оприлюднюється у спосіб, передбачений статтею 13 цього Закону, не пізніше п`яти робочих днів з дня оприлюднення повідомлення про оприлюднення цього проекту регуляторного акта.
Згідно з ч.1, 2 ст.13 Закону №1160 план діяльності регуляторного органу з підготовки проектів регуляторних актів та зміни до нього оприлюднюються шляхом опублікування в друкованих медіа цього регуляторного органу, а у разі їх відсутності - у друкованих медіа, визначених цим регуляторним органом, та/або шляхом розміщення плану та змін до нього на офіційній сторінці відповідного регуляторного органу в мережі Інтернет.
Повідомлення про оприлюднення проекту регуляторного акта з метою одержання зауважень і пропозицій, проект регуляторного акта та відповідний аналіз регуляторного впливу оприлюднюються шляхом опублікування в друкованих медіа розробника цього проекту, а у разі їх відсутності - у друкованих медіа, визначених розробником цього проекту, та/або шляхом розміщення на офіційній сторінці розробника проекту регуляторного акта в мережі Інтернет.
Нормами ч.1-3 ст.20 Закону №1160 встановлено, що зауваження і пропозиції щодо оприлюдненого проекту регуляторного акта та відповідного аналізу регуляторного впливу, розробленого центральними органами виконавчої влади, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, місцевими органами виконавчої влади, територіальними органами центральних органів виконавчої влади, надаються фізичними та юридичними особами, їх об`єднаннями, крім розробника цього проекту, уповноваженому органу.
За рішенням Кабінету Міністрів України:
оприлюднюються проекти регуляторних актів, які не оприлюднювалися до внесення їх на розгляд до Кабінету Міністрів України;
можуть повторно оприлюднюватися проекти регуляторних актів, які оприлюднювалися до внесення їх на розгляд до Кабінету Міністрів України.
У разі оприлюднення проекту регуляторного акта за рішенням Кабінету Міністрів України функцію розробника цього проекту виконує орган виконавчої влади, який вніс на розгляд відповідний проект, якщо інше не встановлено у рішенні Кабінету Міністрів України про оприлюднення цього проекту.
Відповідно до ч.1-6 ст.21 Закону №1160 проекти регуляторних актів, які розробляються центральними органами виконавчої влади, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, місцевими органами виконавчої влади, територіальними органами центральних органів виконавчої влади, підлягають погодженню із уповноваженим органом.
Для погодження до уповноваженого органу разом з проектом регуляторного акта подаються аналіз регуляторного впливу цього проекту та копія оприлюдненого повідомлення про оприлюднення проекту з метою одержання зауважень і пропозицій.
Тривалість погодження проекту регуляторного акта не може перевищувати одного місяця з дня одержання проекту уповноваженим органом.
Уповноважений орган розглядає проект регуляторного акта та документи, що додаються до нього, і приймає рішення про погодження цього проекту або рішення про відмову в його погодженні. Це рішення не пізніше наступного робочого дня з дня його прийняття подається до органу, який розробив проект регуляторного акта.
Рішення про відмову в погодженні проекту регуляторного акта повинно містити обґрунтовані зауваження та пропозиції щодо цього проекту та/або щодо відповідного аналізу регуляторного впливу.
Після доопрацювання проекту регуляторного акта та/або відповідного аналізу регуляторного впливу з урахуванням наданих зауважень та пропозицій цей проект подається у встановленому цим Законом порядку на повторне погодження до уповноваженого органу.
Таким чином, положеннями законодавства, яким регулюються спірні правовідносини, передбачено чіткий порядок, дотримання якого передує прийняттю регуляторних актів, зокрема передбачено обов`язок оприлюднення відповідного проекту у чітко визначений спосіб, з метою одержання зауважень і пропозицій, погодження відповідного проекту Державною регуляторною службою України та відповідними міністерствами із врахуванням їх зауважень, за наявності.
При цьому, повторне оприлюднення проекту нормативно-правового акту здійснюється лише у передбачених законодавством випадках, зокрема за окремим рішенням Кабінету Міністрів України або у разі необхідності доопрацювання такого проекту у разі неотримання погодження від уповноваженого органу (Державної регуляторної служби України).
Судом встановлено, що проект спірної постанови, як регуляторного акту, розміщений на офіційному сайті головного розробника - Державної служби геології та надр України за веб-посиланням: https://www.geo.gov.ua/diyalnist/regulyatorna-diyalnist/oprylyudnennya-proyektiv-regulyatornyh-aktiv/, де розміщено «Проект постанови Кабінету Міністрів України "Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 8 жовтня 2012 р. № 963»; «Проект постанови Кабінету Міністрів України "Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 08 жовтня 2012 р. № 963" додаток (доопрацьований 30.08.2022)»; «Порівняльна таблиця до проекту постанови Кабінету Міністрів України "Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 08 жовтня 2012 р. № 963"»; «Порівняльна таблиця до проекту постанови Кабінету Міністрів України "Пpo внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 08 жовтня 2012 р. № 963" (доопрацьована 30.08.2022)»; «Аналіз регуляторного впливу до проекту постанови Кабінету Міністрів України "Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 8 жовтня 2012 р. № 963"»; «Аналіз регуляторного впливу до проекту постанови Кабінету Міністрів України "Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 8 жовтня 2012 р. № 963" (доопрацьований 30.08.2022)»; «Повідомлення про оприлюднення проекту постанови Кабінету Міністрів України "Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 8 жовтня 2012 № 963"».
При цьому, рішенням від 01.09.2022 № 318 Державна регуляторна служба України погодила проект постанови Кабінету Міністрів України "Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 08.10.2012 № 963", який був наданий Державною службою геології та надр України листами від 01.08.2022 № 813/05/2-22 та від 31.08.2022 № 1082/05/2-22 (а.с.26 т.1).
Разом з тим, за результатами погодження проекту спірної постанови відповідними міністерствами складено довідку від 29.06.2023 №25/1/17/10378-23 (а.с.67-68 т.1), згідно з якою:
1. Проект акта погоджено без зауважень: Першим заступником Міністра розвитку громад та територій України; Міністром фінансів України; Головою Державного агентства водних ресурсів України; Головою Державної служби України з питань праці;
2. До проекту акта висловлено зауваження (пропозиції), які враховано: Першим віце-прем`єр-міністром України - Міністром економіки України; Заступником міністра цифрової трансформації України з питань європейської інтеграції; Міністром юстиції України.
Викладено висновок Мін`юсту - за результатами правової експертизи від 08.02.2023 №15069/5625-11-23/8.2.2 загальна підсумкова оцінка: відповідний із зауваженнями щодо недотримання вимог нормативно-проектувальної техніки.
В пункті 3 обґрунтування невідповідностей (неузгодженостей) зазначено, що у проекті Змін використовується термін «артезіанська свердловина», однак законодавчими актами у сфері використання надр та водних ресурсів не надається визначення терміна «артезіанська свердловина», внаслідок чого проект Змін потребує доопрацювання та уточнення в частині визначення терміна «артезіанська свердловина» (а.с.76-80 т.1).
Отже, саме на виконання висловлених Міністерством юстиції України зауважень щодо відповідності проекту регуляторного акту вимогам нормативно-проектувальної техніки, його розробником були внесені відповідні зміни у текст проекту Постанови №703.
Колегія суддів зазначає, що ні наведені вище положення чинного законодавства України, ні інші нормативно-правові акти не визначають підстав для проведення повторного погодження Державною регуляторною службою України проекту регуляторного акту, або повторне оприлюднення такого проекту, у разі, якщо відповідні зміни до нього були внесені в результаті врахування зауважень, зокрема щодо відповідності проекту регуляторного акту вимогам нормативно-проектувальної техніки.
Схожі обставини вже були предметом розгляду Верховним Судом, який в постанові від 21.12.2021 у справі №640/17409/19 погодився з висновками, що в результаті погодження Державною регуляторною службою України проекту оскаржуваної постанови без зауважень, остаточна редакція цієї постанови (після урахування пропозицій та зауважень Міністерства фінансів України та Секретаріату Кабінету Міністрів України) повторному погодженню Державною регуляторною службою України не підлягала. При цьому, лише у випадку, якщо в результаті врахування розробником зауважень заінтересованих органів проект акта Кабінету Міністрів або окремі його положення, погоджені іншими заінтересованими органами, зазнали змін, що суттєво змінюють проект акта Кабінету Міністрів, проект у відповідній частині підлягає повторному погодженню такими органами.
Так, відповідно до ч.1 §40 Регламенту Кабінету Міністрів України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 18.07.2007 №950, якщо в результаті врахування розробником зауважень заінтересованих органів проект акта Кабінету Міністрів або окремі його положення, погоджені іншими заінтересованими органами, зазнали змін, що суттєво змінюють проект акта Кабінету Міністрів, проект у відповідній частині підлягає повторному погодженню такими органами.
В той же час, внесення змін до проекту регуляторного нормативно-правового акту внаслідок врахування зауважень Міністерства юстиції України щодо невідповідності вимогам нормативно-проектувальної техніки, не мають наслідком суттєву зміну проекту акта Кабінету Міністрів України, оскільки не мало наслідком зміну його мети та спрямованості, відображених в Аналізі регуляторного впливу, а саме: врегулювання окремих положень державного обліку артезіанських свердловин; спрощення процедури подання та/або оновлення даних державного реєстру артезіанських свердловин, що досягається шляхом надання доступу через електронний кабінет надрокористувача на офіційному веб-сайті Держгеонадр; вдосконалення правовідносин та спрощення системи управління щодо проведення робіт з обліку водозабірних споруд, його актуалізації та осучаснення (а.с.9-22 т.1).
Таким чином, у відповідача були відсутні законодавчі підстави здійснювати погодження та оприлюднення кожної редакції проекту регуляторного нормативно-правового акту, оскільки внесені до нього зміни були спричинені виключно врахуванням висловлених зауважень заінтересованими органами і не призвели до суттєвої зміни такого проекту.
Колегія суддів наголошує на необхідності дотримання встановленої законом процедури прийняття відповідного акта, проте, звертає увагу, що саме по собі порушення такої процедури може бути підставою для скасування рішення суб`єкта владних повноважень лише за тієї умови, що таке порушення вплинуло або могло вплинути на правильність оскаржуваного рішення.
Певні дефекти адміністративного акта можуть не пов`язуватись з його змістом, а стосуватися процедури його ухвалення. У такому разі можливі дві ситуації: внаслідок процедурного порушення такий акт суперечитиме закону (тоді акт є нікчемним), або допущене порушення не вплинуло на зміст акта (тоді наслідків для його дійсності не повинно наставати взагалі).
Отже, саме по собі порушення процедури прийняття акта не повинно породжувати правових наслідків для його дійсності, крім випадків, прямо передбачених законом.
Виходячи із міркувань розумності та доцільності, деякі вимоги до процедури прийняття акта необхідно розуміти не як вимоги до самого акта, а як вимоги до суб`єктів владних повноважень, уповноважених на їх прийняття.
Так, дефектні процедури прийняття адміністративного акта, як правило, тягнуть настання дефектних наслідків (ultra vires action - invalid act). Разом із тим, не кожен дефект акта робить його неправомірним.
Стосовно ж процедурних порушень, то в залежності від їх характеру такі можуть мати наслідком нікчемність або оспорюваність акта, а в певних випадках, коли йдеться про порушення суто формальні, взагалі не впливають на його дійсність.
Суд наголошує, що, у відповідності до практики Європейського Суду з прав людини, скасування акта адміністративного органу з одних лише формальних мотивів не буде забезпечувати дотримання балансу принципу правової стабільності та справедливості.
Тобто, ключовим питанням при наданні оцінки процедурним порушенням, допущеним під час прийняття суб`єктом владних повноважень рішення, є співвідношення двох базових принципів права: «протиправні дії не тягнуть за собою правомірних наслідків» і, на противагу йому, принцип «формальне порушення процедури не може мати наслідком скасування правильного по суті рішення».
Межею, що розділяє істотне (фундаментальне) порушення від неістотного, є встановлення такої обставини: чи могло бути іншим рішення суб`єкта владних повноважень за умови дотримання ним передбаченої законом процедури його прийняття.
Така правова позиція висловлена у постановах Верховного Суду від 29.11.2019 у справі №359/7194/16-а та від 11.02.2020 у справі №210/3268/15-а, яка підлягає врахуванню судом.
В той же час, в рамках даної справи судом не встановлено порушення процедури прийняття Кабінетом Міністрів України постанови від 11 липня 2023 року №703 «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 8 жовтня 2012 р. № 963».
Крім того, наведене у спірній постанові визначення артезіанської свердловини, як «інженерна водозабірна споруда, яка є вертикальною гірничою виробкою з невеликим розміром поперечного перерізу, що призначена для забору підземних вод з різних водоносних горизонтів" не суперечить іншим нормативно-правовим актам та на час розробки проекту спірного регуляторного акту відповідне визначення не було надано законодавчими актами у сфері використання надр та водних ресурсів, що і стало підставою для зауважень до проекту Постанови №703 з боку Міністерства юстиції України.
Колегія суддів також зазначає, що відповідно до Аналізу регуляторного впливу проекту Постанови №703, громадяни не є групою, на яку впливатиме регуляторний акт, натомість він спрямований саме на здійснення регулювання у сфері відносин між суб`єктами господарювання та державними органами (а.с.13 т.1).
Суд враховує, що визначення регуляторного акту наведене у ч.1 ст.1 Закону №1160, відповідно до якого регуляторний акт - це:
- прийнятий уповноваженим регуляторним органом нормативно-правовий акт, який або окремі положення якого спрямовані на правове регулювання господарських відносин, а також адміністративних відносин між регуляторними органами або іншими органами державної влади та суб`єктами господарювання;
- прийнятий уповноваженим регуляторним органом інший офіційний письмовий документ, який встановлює, змінює чи скасовує норми права, застосовується неодноразово та щодо невизначеного кола осіб і який або окремі положення якого спрямовані на правове регулювання господарських відносин, а також адміністративних відносин між регуляторними органами або іншими органами державної влади та суб`єктами господарювання, незалежно від того, чи вважається цей документ відповідно до закону, що регулює відносини у певній сфері, нормативно-правовим актом.
В судовому засіданні позивач підтвердив, що він не являється суб`єктом господарювання.
Таким чином, прийнята Кабінетом Міністрів України Постанова №703 не може мати жодного впливу на права, свободи чи інтереси фізичних осіб, які не є суб`єктами господарювання, а тому твердження апелянта, що спірна постанова створює для нього певні правові наслідки є безпідставними, необґрунтованими та не заслуговують на увагу.
В той же час, позивач не був позбавлений права на участь в процесі прийняття спірного рішення та на участь в управлінні державними справами, в тому числі подавати зауваження та пропозиції щодо оприлюднених проектів регуляторних актів, позаяк проект спірного регуляторного акта був належним чином оприлюднений на веб-порталі розробника - Державної служби геології та надр України, що встановлено судом вище, а факт відсутності визначення «артезіанська свердловина» і необхідність його закріплення нормативно був очевидним, однак своїх зауважень чи пропозицій щодо необхідності визначення такого терміну із належним, на думку позивача, змістом, останній до розробника проекту Постанови №703 не подавав.
З огляду на викладені обставини, з урахуванням наведених норм права, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо відсутності підстав для задоволення позовних вимог.
Інші доводи скаржника, викладені в апеляційній скарзі, висновків суду першої інстанції не спростовують, при цьому колегія суддів звертає увагу на ті обставини, що відповідно до правил п.41 «Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень» обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
На підставі вищенаведеного, приймаючи до уваги, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, рішення суду ґрунтується на засадах верховенства права, є законним і обґрунтованим, висновки суду першої інстанції доводами апелянта не спростовані, колегія суддів доходить висновку про відсутність підстав для його зміни або скасування.
Керуючись ст.243, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Рішення Київського окружного адміністративного суду від 09 жовтня 2024 року - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів, з урахуванням положень ст.329 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду. 
Повний текст постанови виготовлено 23 червня 2025 року.

Суддя-доповідач                                                                                             Н.В.Безименна

Судді                                                                                                              Л.В.Бєлова

                                                                                                              А.Ю.Кучма