ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/5963/25 Справа № 199/9241/24 	  	Суддя у 1-й інстанції - Спаї В. В. Суддя у 2-й інстанції - Городнича В. С.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 червня 2025 року                                                                м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого - Городничої В.С.,
суддів: Петешенкової М.Ю., Красвітної Т.П.,
за участю секретаря судового засідання — Гвоздєва М.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції у м.Дніпрі апеляційну скаргу  ОСОБА_1  на ухвалу Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 27 березня 2025 року про залишення заяви без розгляду у складі судді Спаї В.В. по справі №199/9241/24 за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи — ІНФОРМАЦІЯ_1 , Міністерство оборони України, про встановлення факту, що має юридичне значення,–
ВСТАНОВИЛА: 

У листопаді 2024 року заявник ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, визначивши заінтересованими особами  ІНФОРМАЦІЯ_1 , Міністерство оборони України, в якій просив суд встановити факт того, що він відноситься до членів сім`ї ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на момент його смерті ІНФОРМАЦІЯ_3 та проживав із загиблим однією сім`єю, обґрунтовуючи це тим, що встановлення даного факту необхідно заявникові для реалізації права на отримання пільг та виплат, як члену сім`ї загиблого військовослужбовця (а.с.1-6).
Ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 27 березня 2025 року заяву  ОСОБА_1 , де заінтересовані особи  ІНФОРМАЦІЯ_1  та Міністерство оборони України, про встановлення факту, що має юридичне значення, залишено без розгляду. Роз`яснено заявнику право подати позов на загальних підставах /а.с.113,114/. 
       Ухвала суду мотивована тим, що між заявником, його сестрою та матір`ю, які вже отримують одноразову грошову допомогу, що виплачується у разі загибелі військовослужбовця, виник спір, що належить вирішувати в порядку позовного провадження цивільної юрисдикції, а заява, подана ОСОБА_3 (бабуся заявника) щодо її згоди на розподілення вже виділеної допомоги і на ОСОБА_1 , не може бути врахована, адже ОСОБА_3 не є учасником цієї справи. Факт, що просить встановити заявник, впливатиме на права та обов`язки інших осіб — ОСОБА_4 (мати заявника) та ОСОБА_3 (бабуся заявника), що суперечить положенням ст. 294,315 ЦПК України та є підставою для залишення заяви без розгляду.
Не погоджуючись з вказаним рішенням ОСОБА_1  подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу суду скасувати та направити справу для продовження розгляду заяви по суті до суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права. Скаржник зазначив, що суд першої інстанції помилково дійшов висновку про заінтересованість інших членів сім`ї у факті, який просив встановити ОСОБА_1 , адже наявність спору між членами сім`ї відсутня та є припущенням суду першої інстанції. На думку скаржника, подана заява матері загиблого про згоду на встановлення цього факту свідчить про відсутність спору між членами сім`ї, чого судом першої інстанції не враховувалось. Також скаржник зазначає, що спір про право, це конфлікт інтересів заявника хоча б з однією заінтересованою особою внаслідок її заперечення проти задоволення заяви, натомість, в даному випадку жодних заперечень не встановлено, а висновки суду першої інстанції щодо неможливості вирішення заяви по суті без залучення усіх належних заінтересованих осіб, є передчасним, як і є помилковим посилання на рішення суду щодо відмови ОСОБА_5 у встановленні аналогічного юридичного факту /а.с.116-121/.
У червні 2025 року Міністерство оборони України подало письмові пояснення, в яких просило у задоволенні апеляційної скарги відмовити, а ухвалу суду першої інстанції залишити без змін, посилаючись на те, що ключовою ознакою окремого провадження є безспірність, а у разі встановлення можливості виникнення, зміни або припинення прав та обов`язків у будь-якої особи внаслідок підтвердження такого факту, суду належить залишати таку заяву без розгляду, що і було встановлено судом першої інстанції та заяву залишено без розгляду. Встановлення факту, про який просить заявник, впливає на отримання права виплати йому одноразової грошової допомоги та набуття заявником соціально-правового статусу, який вже мають інші члени сім`ї, що безпосередньо буде впливати на їх права та обов`язки, враховуючи і спадкування після загиблого (а.с.149-151). 
ІНФОРМАЦІЯ_1 , не скориставшись своїм правом, передбаченим ст. 360 ЦПК України, відзиву на апеляційну скаргу ОСОБА_1 не подавав, але, в силу вимог ч. 3 ст. 360 ЦПК України відсутність відзивів на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
       Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, з наступних підстав.
       Судом встановлено, що в поданій в порядку окремого провадження заяви ОСОБА_1 просить суд встановити факт, що він відноситься до членів сім`ї ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на момент його смерті, яка настала ІНФОРМАЦІЯ_3 , та проживав із загиблим однією сім`єю. 
       Також судом першої інстанції встановлено, що є інші, окрім заявника, особи, заінтересовані у вирішенні цієї справи (  ОСОБА_4  (мати заявника, вдова загиблого  ОСОБА_2 ) та ОСОБА_3  (мати померлого військовослужбовця  ОСОБА_2 ), та цей факт впливатиме на права та обов`язки цих осіб. 
       Разом з цим судом першої інстанції на підставі даних Єдиного державного реєстру судових рішень (https://reyestr.court.gov.ua/Review/125633574) встановлено, що рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 30 березня 2025 року у справі 199/9238/24 (провадження2 о/199/66/25) відмовлено в задоволенні поданої в порядку окремого провадження заяви ОСОБА_5 , де заінтересовані особи: ІНФОРМАЦІЯ_1 та Міністерство оборони України,  ОСОБА_4 , ОСОБА_1 та ОСОБА_3 про встановлення факту, що має юридичне значення. У своїй заяві ОСОБА_5 зазначала, що для отримання одноразової грошової допомоги, яка виплачується у разі загибелі (смерті) військовослужбовця, їй необхідно встановити факт її спільного проживання з останнім однією сім`єю.
       Мету встановлення такого факту суд першої інстанції визначив для реалізації права ОСОБА_1  на отримання пільг та виплат, як члену сім`ї загиблого військовослужбовця. 
       Залишаючи без розгляду заяву  ОСОБА_1  суд першої інстанції встановленим, що між заявником, його сестрою ( ОСОБА_6 ), матір`ю заявника ОСОБА_4 та бабусею заявника ОСОБА_3 існує спір про право, адже ОСОБА_4 та ОСОБА_3 вже отримують одноразову грошову допомогу, яка виплачується у разі загибелі (смерті) військовослужбовця, що вирішується в порядку позовного провадження, що є підставою для застосування ч.4 ст. 315 ЦПК України.
       Колегія суддів повністю погоджується як зі встановленими обставинами справи, так і з висновком суду першої інстанції.
       Так, нормами ч.4 ст.315 ЦПК України встановлено, щосуддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо з заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, а якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи, - залишає заяву без розгляду. 
       Відповідно до частини першої статті 293 ЦПК України - окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.
       Пунктом 5 частини другої статті 293 ЦПК України передбачено, що суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.
       Суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав; чинне законодавство не передбачає іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення такого факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право.
       Таким чином, юридичні факти можуть бути встановлені лише для захисту, виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав самого заявника.
       У разі, коли буде виявлено, що встановлення підвідомчого судові факту пов`язане з вирішенням спору про право, суд, за наявності відкрито судового провадження у справі, залишає заяву без розгляду і роз`яснює заінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах.
       Така правова позицію сформована Верховним Судом у постанові від 28 квітня 2021 року у справі № 520/19532/19 (провадження № 61-13709св20).
       Колегія суддів наголошує, що заявник має на меті отримати соціально-правовий статус члена сім`ї загиблого за для отримання внаслідок його загибелі одноразової грошової допомоги від держави, однак, цей статус вже мають мати та бабуся заявника, а вимоги цієї заяви безпосередньо впливають на їх право отримання цієї допомоги та розмір такої допомоги, що включає в себе поняття спору про право, зокрема, право заявника на такі виплати. При цьому, заявник не залучав до участі у справі таких осіб, які б висловили свою думку при розгляді заяви, з`ясуванні мети цієї заяви та дійсного встановлення факту для реалізації скаржником свого наявного вже права на отримання грошової допомоги.
       Доводи скаржника про те, що залучення таких осіб до участі у справі є не обов`язковим чи суд за своєю ініціативою може залучати до участі у справі таких осіб не відповідає вимогам ст. 315 ЦПК України не можуть бути прийняті до уваги колегією суддів, оскільки заявником особисто визначається коло учасників справи такої категорії, інтереси яких, на його думку, можуть зачіпатись вимогами цієї заяви, адже це є правом заявника. При цьому належить зазначити, що в силу ч.3 ст. 13 ЦПК України учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Посилання скаржника на те, що суд може за власної ініціативи збирати докази, за вимогами ч.2 ст.294 ЦПК України, не стосується особистого обов`язку заявника на предмет визначення ним кола учасників справи та дійсної мети такого звернення до суду.
       Що стосується доводів скаржника щодо відсутності спору з приводу розподілу одноразової грошової допомоги між усіма членами сім`ї загиблого, які, до того ж, вже отримують таку допомогу, колегія суддів наголошує на тому, що саме це і з`ясовується в порядку позовного провадження цивільного судочинства чи визнають чи ні інші члени сім`ї таке право заявника бути як членом сім`ї загиблого, так і його право на отримання одноразової грошової допомоги, зокрема, її розмір. В порядку окремого провадження вже необхідно мати певний обсяг прав за для підтвердження встановленням факту таких прав, що не може бути встановлено іншим шляхом у безспірному порядку. 
       Колегія суддів відзначає, що скаржник не спростував відсутності спору між наявними членами сім`ї, які вже отримують таку допомогу, та ним щодо безумовного його статусу члена сім`ї загиблого, що необхідно ще встановлювати із залученням усіх осіб, на інтереси та право яких ці вимоги будуть впливати безпосередньо. Також визначення та встановлення права скаржника на отримання одноразової грошової допомоги належить вирішувати в позовному провадженні, де відповідачами будуть саме ці особи. 
       З огляду на вищезазначене, колегія суддів відзначає, що залишаючи заяву ОСОБА_1 без розгляду, коли ухвалою суду від 18 листопада 2024 року відкрито провадження у справі, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, враховуючи мету заявника та наявність спору про право заявника бути членом сім`ї загиблого, що дає право йому претендувати на одноразову грошову допомогу внаслідок загибелі ОСОБА_2 .
       Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 колегія суддів не приймає до уваги, оскільки такі доводи не спростовують висновків суду першої інстанції та встановлених дійсних обставин справи, з чим повністю погоджується і колегія суддів.
       Отже, колегія суддів вважає, що ухвала суду ґрунтується на повно та всебічно досліджених матеріалах справи, постановлена з дотриманням вимог матеріального та процесуального права і підстав для її скасування в межах доводів апеляційної скарги не вбачається.
       Доводи апелянта не містять жодного правового обґрунтування та належних доказів, щоб спростовували висновки суду першої інстанції, а, відтак, і відсутні підстави для застосування колегією суддів вимог ст. 376 ЦПК України.
       За таких обставин, враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що ухвала постановлена судом першої інстанції з дотриманням норм як матеріального, так і процесуального права, з чого належить, в порядку ст. 375 ЦПК України, апеляційну скаргу ОСОБА_1 слід залишити без задоволення, а ухвалу залишити без змін.
Керуючись ст. ст. 259, 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, колегія суддів,–

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 — залишити без задоволення.
Ухвалу Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 27 березня 2025 року — залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів. 

Вступна та резолютивна частини постанови проголошені “11” червня 2025 року.
Повний текст постанови складено “16” червня 2025 року. 

       Головуючий:                                                          В.С. Городнича

       Судді:                                                                  М.Ю. Петешенкова

                                                                                Т.П. Красвітна