ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 33/803/2014/25 Справа № 199/6149/25 	  	Суддя у 1-й інстанції - МАШКІНА Н. В. Суддя у 2-й інстанції - Корчиста  О. І.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

21 серпня 2025 року                                                        м. Дніпро
               Суддя Дніпровського апеляційного суду Корчиста О.І., розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 на постанову Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпра від 19 червня 2025 року щодо: 
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , військовослужбовця, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 
       у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ст. 130 КУпАП, - 
       за участю:
       секретаря судового засідання Власової В.О.
       в режимі відеоконференції адвоката Ткачука А.Ю.
В С Т А Н О В И ЛА:
       Цією постановою ОСОБА_1 визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що дорівнює 17 000 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік. 
       При обставинах, встановлених місцевим судом, 28 березня 2025 року о 13:00 год. в с. Кам`янка Покровського району Донецької області, блокпост АН-15, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом PEUGEOT 308, державний номерний знак НОМЕР_1 , в стані алкогольного сп`яніння, чим порушив п. 2.9а ПДР України. Огляд на стан алкогольного сп`яніння зі згоди водія проводився за допомогою приладу DRAGER ALCOTEST 6810, тест № 1403, результат – 2,38 %. 
       Вказані дії ОСОБА_1 судом кваліфіковано за ч. 1 ст. 130 КУпАП. 
       В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить постанову судді скасувати та закрити провадження у справі відносно нього на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП, за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.
       В обґрунтування апеляційних вимог зазначає, що у справі відсутні докази керування транспортним засобом, а відповідно до матеріалів автомобіль був припаркований та не рухався, у зв`язку з чим висновки суду першої інстанції не відповідають фактичним обставинам справи. 
       В письмових поясненнях захисник зазначає про те, що відеозапис долучений до матеріалів справи не є допустимим доказом, оскільки не є безперервним та ньому не відображено усіх подій.
       Зазначає про порушення процедуру проходження огляду на стан сп`яніння, так як ОСОБА_1 є військовослужбовцем та відповідно співробітниками поліції повинно була дотримана процедура, передбачена Порядком №32 та вимогами ст. 266-1 КУпАП. 
       Вказує про порушення права на захист, оскільки ОСОБА_1 не було роз`яснено права та обов`язки та відсторонено від керування транспортним засобом. 
       Перевіривши матеріали справи разом з доводами апеляційної скарги, вислухавши захисника Ткачука А.Ю., який підтримав доводи апеляційної скарги та наполягав на її задоволенні, з викладених підстав, перевіривши законність та обґрунтованість постанови в межах апеляційних доводів, вважаю, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, з огляду на наступне. 
Відповідно до вимог ст. ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП, суд зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, встановити чи було вчинене адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, дослідити наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і в залежності від встановленого, прийняти законне, обґрунтоване і вмотивоване рішення.
З постанови Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» слідує, що при розгляді справ зазначеної категорії необхідно з`ясовувати всі обставини, перелічені у ст. ст. 247, 280 КУпАП. Зміст постанови судді має відповідати вимогам, передбаченим ст. ст. 283, 284 КУпАП. У постанові, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів. 
Вважаю, що вищезазначені вимоги закону дотримано в повній мірі, а викладений в постанові висновок про доведеність винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, а саме у керуванні особою транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, відповідає фактичним обставинам справи та ґрунтується на доказах, наявних в матеріалах справи. 
               Так, вина ОСОБА_1 підтверджується протоколом про адміністративне правопорушення серії ААД №821194 від 28 березня 2025 року складеним уповноваженою особою, з дотриманням вимог статей 254-256 КУпАП, в якому зафіксовано, що ОСОБА_1 керував автомобілем в стані алкогольного сп`яніння та пройшов огляд на стан сп`яніння на приладі Dreger Alcotest 6820, прилад №AREN-0134 з результатом 2,38 проміле; актом огляду на стан алкогольного сп`яніння та чеку-роздруківки проведеного тесту, відповідно якого ОСОБА_1 пройшов огляд на стан сп`яніння на приладі №AREN-0134; відеозаписом з боді-камер співробітників поліції на якому зафіксовані обставини події 28 березня 2025 року та процедуру проходження ОСОБА_1 огляду на стан сп`яніння. 
Зазначені вище докази, є належними в розумінні ст. 251 КУпАП, а з огляду на їх узгодженість, і достатніми для встановлення необхідних фактичних обставин справи та належного її розгляду. 
Перевіряючи доводи адвоката щодо недоведеності факту керування автомобілем, зважаю на те, що факт керування транспортним засобом може бути встановлений на підставі будь-яких доказів та їх сукупності відповідно до ст. 251 КУпАП. 
З відеозапису слідує, що ОСОБА_1 не заперечує факту керування транспортним засобом, на відео також він сидів за кермом авто, сторонніх осіб в салоні автомобіля окрім ОСОБА_1 не було, ключі від автомобіля та документи були саме у нього, що поза розумним сумнівом підтверджує факт керування транспортним засобом саме ним.
Також звертаю увагу на те, що протокол про адміністративне правопорушення підписаний ОСОБА_1 , при цьому будь - яких заперечень чи зауважень він не висловлював та з результатами проведеного огляду погодився. 
З огляду на викладене, вважаю доводи сторони захисту в частині відсутності доказів факту керування транспортним засобом безпідставними. 
       Твердження адвоката про відсутність законних підстав для зупинки поліцейськими транспортного засобу не є слушними, через те, що події 28 березня 2025 року мали місце на блокпосту, а тому згідно вимог ЗУ “Про Національну поліцію України”, поліцейські мають право зупиняти транспортні засоби та перевіряти документи, осіб, які проїжджають блокпост. 
Доводи захисту щодо безпідставності висунутої вимоги про проходження огляду на стан сп`яніння та не відповідних ознак сп`яніння є необґрунтованими, оскільки працівниками поліції після встановлення особи водія ОСОБА_1 , в ході спілкування з останнім виявлено ознаки алкогольного сп`яніння, що підтверджується і відеозаписом та відповідно до вимог Інструкції останньому було запропоновано пройти огляд на стан сп`яніння на місці за допомогою газоаналізатора або в медичному закладі. 
Відповідно до пункту 3 постанови Кабінету Міністрів України № 1103 від 17 грудня 2008 року «Про затвердження Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, а також проведення такого огляду» з наступними змінами і доповненнями, зазначено, що огляд проводиться: 
поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ і Держспоживстандартом; 
лікарем закладу охорони здоров`я (в сільській місцевості за відсутності лікаря - фельдшером фельдшерсько-акушерського пункту, який пройшов спеціальну підготовку). 
Відповідно до п. 2 розділу І «Інструкцією про виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», затвердженою спільним Наказом МВС та МОЗ України №1452/735 від 09.11.2015 року (далі — Інструкція), огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану.
Відповідно до пунктів 2, 6, 7 Розділу І Інструкції огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України (далі- поліцейський) є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану.
Відтак, встановлення наявності ознак сп`яніння відноситься до компетенції поліцейського при спілкування з водієм, який наділяється такими повноваженнями, зокрема і вказаною Інструкцією, а спростувати такі дії водій може у встановленому законом порядку, а саме проходженням огляду на місці зупинки транспортного засобу або проходженням медичного огляду, тому ставити під сумнів правильність підозри працівника поліції щодо наявності у ОСОБА_1 ознак алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу, які об`єктивно підтверджується відеозаписом, наразі немає підстав. 
Апеляційні доводи щодо процесуальних порушень під час проведення огляду на стан сп`яніння вважаю неспроможними, з огляду на наступне. 
На відеозаписі, зафіксовано процедуру проходження ОСОБА_1 огляду, так співробітниками поліції надано одноразовий мундштук, після чого ОСОБА_1 здійснив продув та результат тесту склав 2,38 проміле, при цьому останній будь-яких заперечень чи незгоди з результатом не висловлював та зазначив, що з результатами погоджується, у зв`язку з чим і не був доставлений до медичного закладу. 
       Відеозапис є об`єктивним доказом по справі, незалежним від суб`єктивного сприйняття будь - якої особи та на якому зафіксовано достовірну, повну та переконливу фіксацію відповідних подій. У виконання вимог ст. 266 КУпАП та ст. ст. 31, 40 ЗУ “Про Національну поліцію України”, поліцейський використав технічні засоби з метою відеофіксації подій та долучив відеозапис як доказ до протоколу про адміністративне правопорушення, про що зроблений відповідний запис в протоколі, а тому останній є належним та допустимим доказом. 
       Так, дії співробітників патрульної поліції відповідали вимогам вказаної Інструкції, огляд на стан сп`яніння проведено на місці зупинки транспортного засобу за допомогою спеціального технічного засобу, відповідного зразка, процедуру проходження огляду відповідно до вимог ст. 266 КУпАП зафіксовано на спеціальному технічному засобі — відеозаписі з нагрудних відеореєстраторів працівників поліції.
       Ствердження сторони захисту щодо порушення процедури проходження огляду, з посиланням на те, що ОСОБА_1 є військовослужбовцем та відповідно співробітниками поліції повинно була дотримана процедура, передбачена Порядком №32 та вимогами ст. 266-1 КУпАП, є неприйнятними, оскільки будь-яких даних про те, що останній на час зупинки не знаходився на території військової частини чи місця дислокації або виконував бойові завдання та такі відомості не надав і сам ОСОБА_1 , а тому були відсутні законні підстави для проведення огляду на стан сп`яніння відповідно до вказаного захисником порядку. 
       Крім того, твердження адвоката щодо порушення права на захист не знайшли свого підтвердження, оскільки на місці зупинки транспортного засобу ОСОБА_1 було роз`яснено його права та обов`язки, також останній в протоколі в графі роз`яснення суті правопорушення та його права поставив свій підпис та підписав протокол без зауважень. 
       З огляду на вищенаведене, при апеляційному перегляді не встановлено порушень ст. ст. 268, 279, 280 КУпАП, докази перевірені на їх допустимість, належність та достатність відповідно до ст. 252 КУпАП, а всі обставини, що мають значення для вирішення справи, суд з наведенням відповідних мотивів встановив та правильно кваліфікував вчинене правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП, винуватість ОСОБА_1 у вчиненні ним інкримінованого йому адміністративного правопорушення, є доведеною поза розумним сумнівом.
       Доводи адвоката щодо відсутності в матеріалах даних про відсторонення ОСОБА_1 не можуть слугувати безпосередньою підставою для скасування постанови суду, оскільки обставини, що утворюють склад інкримінованого останньому адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 130 КУпАП, матеріалами справи підтверджені в достатньому обсязі. При цьому сторона захисту не вказує, як саме дотримання процедури відсторонення від керування транспортним засобом впливає на доведеність винуватості ОСОБА_1 .
       З огляду на викладене, накладене на ОСОБА_1 стягнення узгоджується з вимогами ст. 33 КУпАП і його розмір визначений в межах санкції ч. 1 ст. 130 КУпАП, а відтак, приходжу до висновку про необхідність залишення апеляційної скарги без задоволення, а постанови судді, без змін.        
       Керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суд -
ПОСТАНОВИЛА:
       Апеляційну скаргу представника особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, - залишити без задоволення.
       Постанову Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпра від 19 червня 2025 року щодо ОСОБА_1 , у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП, - залишити без змін.
       Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

       Суддя О.І. Корчиста