ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 320/58125/24                                                    Головуючий у І інстанції - Войтович І.І.
                                                                                                   Суддя-доповідач - Мельничук В.П.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  19 серпня 2025 року                                                                                            м. Київ
          
Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

                    Головуючого-судді:                         Мельничука В.П.,     
                                          суддів:                         Бужак Н.П., Василенка Я.М.,

                                 при секретарі:                        Руденко Д.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду, згідно з ст. 229 КАС України, апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Київського окружного адміністративного суду від 18 грудня 2024 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Вишневої міської ради Бучанського району Київської області про визнання протиправними та скасування рішень, зобов`язання вчинити дії, -
ВСТАНОВИЛА:
ОСОБА_1 звернулася до Київського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Вишневої міської ради Бучанського району Київської області, в якій просила:
- визнати протиправним та скасувати рішення від 08.08.2024 року XXXVI сесії Вишневої міської ради Бучанського району Київської області № 3/02-2697, яким було відмовлено ОСОБА_1 в укладанні договору купівлі-продажу земельної ділянки;
- визнати протиправним та скасувати рішення від 26.09.2024 року XXXVII сесії Вишневої міської ради Бучанського району Київської області № 3/02-3243, яким було відмовлено ОСОБА_1 в укладанні договору купівлі-продажу земельної ділянки;
- зобов`язати Вишневу міську раду Бучанського району Київської області укласти з ОСОБА_1 договір купівлі-продажу земельної ділянки площею 0,0214 га кадастровий номер 222410600:01:003:0018 для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд підприємств переробної, машинобудівної та іншої промисловості по АДРЕСА_1 .
Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 18 грудня 2024 року відмовлено у відкритті провадження у справі.
Не погоджуючись з таким судовим рішенням, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу суду першої інстанції.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 посилається на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення питання.
Позивачка зазначає, що в даних правовідносинах Відповідач реалізує свої контрольні функції у сфері управління діяльністю, що підпадає під юрисдикцію адміністративного суду.
Відповідачем подано відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в якому він просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги Позивачки, а ухвалу суду першої інстанції залишити без змін з посиланням на те, що оскаржуване судове рішення відповідає нормам чинного законодавства.
Відповідно до ч. 4 ст. 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось, оскільки учасники справи у судове засідання не з`явились.
Згідно з ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши та перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відмовляючи у відкритті провадження у справі суд першої інстанції виходив з того, що даний спір є спором щодо права на вказані земельні ділянки, тобто по своїй суті є спором про право, а також має на меті забезпечення можливості набуття речового права на земельну ділянку Позивачем, що свідчить про приватноправовий, а не публічно-правовий характер спірних правовідносин.
Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції та вважає його обґрунтованим з огляду на таке.
Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб   (ст. 55 Конституції України).
Право на судовий захист визначено в ч. 1 ст. 5 КАС України, відповідно до якої кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.
Згідно з ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є ефективний захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Відповідно до ч. 1 ст. 4 КАС адміністративна справа - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій.
Суб`єкт владних повноважень - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.
Згідно з ч. 1 ст. 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.
До компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.
Публічно-правовий спір має особливий суб`єктний склад. Участь суб`єкта владних повноважень є обов`язковою ознакою для того, щоб класифікувати спір як публічно-правовий. Проте сама собою участь у спорі суб`єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати спір із публічно-правовим та відносити його до справ адміністративної юрисдикції.
Під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.
Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.
Разом з тим, приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу (як правило майнового) конкретного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб`єктів владних повноважень.
Як вбачається з матеріалів даної адміністративної справи та встановлено судом першої інстанції, Позивачка протягом 2017-2024 років неодноразово письмово зверталась до Вишневої міської ради із заявами щодо належного оформлення права користування та/або укладення купівлі-продажу земельної ділянки, яка знаходиться безпосередньо під належним на праві власності об`єктом нерухомого майна, проте отримувала відмову.
Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 03 квітня 2023 року у справі № 320/763/23, залишеним без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 27 жовтня 2023 року, адміністративний позов задоволено повністю.
Визнано протиправним та скасовано рішення Вишневої міської ради Бучанського району Київської області від 20.10.2022 № 1-01/ХІХ8-37.
Зобов`язано Вишневу міську раду Бучанського району Київської області надати ОСОБА_1 дозвіл на розроблення технічної документації із землеустрою щодо поділу земельної ділянки з кадастровим номером 3222410600:01:003:0011, згідно поданої заяви від 05.10.2022.
Рішенням ХХХІ сесії Вишневої міської ради VIII скликання Бучанського району Київської області № 1-01/XXXIII8-35 від 18.04.2024 «Про затвердження громадянці ОСОБА_1 технічної документації із землеустрою щодо поділу земельної ділянки для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд підприємств переробної, машинобудівної та іншої промисловості по АДРЕСА_1 у м. Вишневе».
Затверджено технічну документацію із землеустрою щодо поділу земельної ділянки площею 0,0638 га кадастровий номер 3222410600:01:003:0011 для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд підприємств переробної, машинобудівної та іншої промисловості по АДРЕСА_1 у м. Вишневе, яка перебуває у комунальній власності Вишневої міської рада Бучанського району Київської області, на земельні ділянки:
- площею 0,214 га кадастровий номер 3222410600:01:003:0018;
- площею 0,0014 га кадастровий номер 3222410600:01:003:0019; 
- площею 0,0410 га кадастровий номер 3222410600:01:003:0020.
На даній земельній ділянці розташовано нерухоме майно, а саме: будівля нежитлового призначення, загальна площа 76,3 кв.м, що підтверджується Свідоцтвом про право власності на нерухоме майно від 13.01.2012, виданим Виконавчим комітетом Вишневої міської ради (рішення від 30.12.2011), з якого вбачається, що власником об`єкта нерухомого майна є ОСОБА_1 .
17.07.2024 Позивачка звернулась до Вишневській міській раді Бучанського району Київської області укласти договір купівлі-продажу земельної ділянки площею 0,0214 га кадастровий номер 222410600:01:003:0018 для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд підприємств переробної, машинобудівної та іншої промисловості по АДРЕСА_1 у м. Вишневе, яка перебуває у комунальній власності Вишневої міської рада Бучанського району Київської області.
Проте, рішенням від 08.08.2024 року ХХХVI сесії Вишневої міської ради Бучанського району Київської області за результатами голосування даний проект рішення не отримав необхідної кількості голосів на свою підтримку від загальної кількості голосів            депутатів міської ради, є такий що не прийнятий нею, згідно листа від 12.08.2024 за вихідним № 3/02-2697.
Також, 09.09.2024 Позивачка звернулась до Вишневській міській раді Бучанського району Київської області укласти договір купівлі-продажу земельної ділянки площею              0,0214 га кадастровий номер 222410600:01:003:0018 для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд підприємств переробної, машинобудівної та іншої промисловості по АДРЕСА_1 у м. Вишневе, яка перебуває у комунальній власності Вишневої міської рада Бучанського району Київської області.
Разом з тим, рішенням від 26.09.2.024 року ХХХVII сесії Вишневої міської ради Бучанського району Київської області за результатами голосування даний проект рішення не отримав необхідної кількості голосів на свою підтримку від загальної кількості голосів депутатів міської ради, є такий що не прийнятий нею, згідно листа від 03.10.2024 за вихідним № 3/02-3243.
Предметом спору у даній адміністративній справі є рішення Вишневої міської ради Бучанського району Київської області від 08.08.2024 року № 3/02-2697, від 26.09.2024 року № 3/02-3243, якими було відмовлено ОСОБА_1 в укладанні договору купівлі-продажу земельної ділянки.
Порядок надання у власність земельних ділянок державної або комунальної власності визначений нормами Земельного кодексу України (далі - ЗК України).
Відповідно до ст. 128 ЗК України, громадяни та юридичні особи, які є користувачами ділянок та зацікавлені у придбанні земельних ділянок у власність, мають можливість подати заяву (клопотання) до відповідної ради. У заяві (клопотанні) зазначають місце розташування земельної ділянки, її цільове призначення, розміри та площу, а також згоду на укладення договору про оплату авансового внеску в рахунок оплати ціни земельної ділянки.
До заяви (клопотання) додаються: а) документ, що посвідчує право користування земельною ділянкою (у разі його наявності), та документи, що посвідчують право власності на нерухоме майно (будівлі та споруди), розташоване на цій земельній ділянці (у разі наявності на земельній ділянці будівель, споруд); б) копія установчих документів для юридичної особи, а для громадянина - копія документа, що посвідчує особу.
Згідно з пунктом 34 частини 1 статті 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин віднесено до виключної компетенції сільських, селищних, міських рад.
Відповідно до ст. 12 ЗК України до повноважень сільських , селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить розпорядження землями територіальних громад, передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу .
Згідно з ч.ч. 1-3 ст. 128 ЗК України продаж громадянам і юридичним особам земельних ділянок державної (крім земельних ділянок, на яких розташовані об`єкти, які підлягають приватизації) та комунальної власності для потреб, визначених цим Кодексом, провадиться місцевими державними адміністраціями, Радою міністрів Автономної Республіки Крим або органами місцевого самоврядування в межах їх повноважень.
Громадяни та юридичні особи, зацікавлені у придбанні земельних ділянок у власність, подають заяву до відповідного органу виконавчої влади або сільської, селищної, міської ради чи державного органу приватизації. У заяві зазначаються місце розташування земельної ділянки, її цільове призначення, розміри та площа, а також згода на укладення договору про оплату авансового внеску в рахунок оплати ціни земельної ділянки.
Орган державної влади, Рада міністрів Автономної Республіки Крим або орган місцевого самоврядування у місячний строк розглядає заяву (клопотання) і приймає рішення про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (якщо такий проект відсутній) та/або про проведення експертної грошової оцінки земельної ділянки (крім земельних ділянок площею понад 50 гектарів для розміщення відкритих спортивних і фізкультурно-оздоровчих споруд) чи про відмову в продажу із зазначенням обґрунтованих причин відмови.
Рішення відповідної ради про продаж земельної ділянки є підставою для укладання договору купівлі-продажу земельної ділянки.
Велика Палата Верховного Суду у постановах від 20 березня 2019 року у справі               № 320/3496/17, від 10 квітня 2019 року у справі № 161/13749/15-ц, дійшла висновку, що у разі оскарження рішення суб`єкта владних повноважень про передачу земельної ділянки у власність чи оренду та/або відмову у її передачі, оспорювання правомірності набуття фізичною чи юридичною особою спірної земельної ділянки має вирішуватися у порядку цивільної (господарської) юрисдикції, оскільки виникає спір про право цивільне.
Отже, даний спір є спором щодо права на вказані вище земельні ділянки, тобто по своїй суті є спором про право, а також має на меті забезпечення можливості набуття речового права на земельну ділянку Позивачкою, що свідчить про приватноправовий, а не публічно-правовий характер спірних правовідносин.
Відповідно до частини 1 статті 2 Цивільного процесуального кодексу України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
На підставі частини першої статті 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Відповідно до частини 1 статті 19 Цивільного процесуального кодексу України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.
Згідно з частинами 1, 4 статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки виникають безпосередньо з актів органів державної влади, органів влади Автономної Республіки Крим або органів місцевого самоврядування.
Відповідно до пункту 10 частини 2 статті 16 Цивільного кодексу України цивільні права та інтереси суд може захистити в спосіб визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.
Отже, якщо порушення своїх прав особа вбачає у наслідках, спричинених рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень, які вона вважає неправомірними, і ці наслідки призвели до виникнення, зміни чи припинення цивільних правовідносин, мають майновий характер або пов`язаний з реалізацією майнових або особистих немайнових інтересів особи, то визнання незаконними (протиправними) таких рішень є способом захисту її цивільних прав та інтересів.
Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 14 березня 2018 року справі № 363/2449/14-а, від 08 травня 2018 року у справі № 341/551/16-ц, від                06 листопада 2019 року у справі № 620/3487/18.
Таким чином, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що даний спір має приватно-правовий характер і на вирішення такого спору не поширюється компетенція адміністративного суду, з чим погоджується і колегія суддів.
Оцінюючи інші доводи апеляційної скарги, колегія суддів зазначає, що згідно пункту 29 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 09 грудня 1994 року, статтю 6 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи.
При цьому, згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Положеннями ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Розглянувши доводи ОСОБА_1 , викладені в апеляційній скарзі, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства України, колегія суддів вважає, що ухвала суду першої інстанції постановлена з додержанням норм процесуального права, підстав для її скасування не вбачається, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції про відмову у відкритті провадження у справі - без змін.
Керуючись статтями 229, 241, 242, 243, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -
ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Київського окружного адміністративного суду від 18 грудня 2024 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий-суддя:                                                                     В.П. Мельничук

                     Судді:                                                                      Н.П. Бужак

                                                                                                      Я.М. Василенко

Повний текст складено 19.08.2025 року.