УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
24 липня 2025 року
м. Київ
справа № 332/7619/23
провадження № 51-601 ск 25
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого            ОСОБА_1 ,
суддів                        ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на вирок Заводського районного суду м. Запоріжжя від 22 травня 2024 року та ухвалу Запорізького апеляційного суду від 02 грудня 2024 року,
встановив:
Як вбачається із касаційної скарги та доданих до неї копій судових рішень, вироком Заводського районного суду м. Запоріжжя від 22 травня 2024 року ОСОБА_4 засуджено за п. 1 ч. 2 ст. 115, ч. 4 ст. 185 КК України, на підставі ч. 1 ст. 70 КК України, до остаточного покарання у виді довічного позбавлення волі. 
Ухвалою Запорізького апеляційного суду від 02 грудня 2024 року вирок районного суду залишено без змін.
Засуджений звернувся до Верховного Суду із касаційною скаргою на рішення судів першої та апеляційної інстанцій. 
Ухвалою Верховного Суду від 26 червня 2025 року касаційну скаргу засудженого залишено без руху у зв`язку з її невідповідністю вимогам ст. 427 КПК України, оскільки наведене обґрунтування вимог засудженого було викладено без урахування положень ст. 433 КПК України, яка визначає межі перегляду судом касаційної інстанції, та норм ч. 1 ст. 438 КПК України.Зокрема, засуджений, не погоджуючись із кваліфікацією інкримінованих йому кримінальних правопорушень, передбачених п. 1 ч. 2 ст. 115, ч. 4 ст. 185 КК України, допустив протиріччя із урахуванням доводів його апеляційної скарги та результатів її розгляду згідно копії ухвали Запорізького апеляційного суду від 02 грудня 2024 року. Водночас засуджений оспорював невідповідність висновків суду, викладених у судових рішеннях, фактичним обставинам кримінального провадження, що у розумінні                     ст. 433 КПК України не може бути предметом касаційного розгляду. Також засудженийОСОБА_4 , посилаючись на суворість призначеного йому покарання, не наводив достатніх доводів щодо необхідності призначення йому менш суворого покарання, з огляду на тяжкість вчинених ним кримінальних правопорушень, обставин їх скоєння та даних про його особу, з урахуванням положень ст. 414 КПК України та приписів статей 50, 65 КК України. При цьому засуджений не зазначав, в чому незаконність ухвали апеляційного суду, які конкретно порушення закону, в силу ст. 419 КПК України, на його думку, було допущено цим судом, які доводи його апеляційної скарги суд апеляційної інстанції належним чином не дослідив, не перевірив та не оцінив. Також прохальна частина касаційної скарги ОСОБА_4 містила суперечності та не відповідала вимогам ст. 436 КПК України.
Також засудженому було роз`яснено, що у разі неусунення в установлений строк недоліків касаційної скарги, залишеної без руху, така скарга повертається особі, яка її подала.
Від засудженого ОСОБА_4 надійшла нова касаційна скарга, у якій він не погоджується із вироком районного суду та ухвалою апеляційного суду щодо нього.
Проте, як убачається зі змісту касаційної скарги  вимог ст. 427 КПК України засудженим не дотримано, вказані в ухвалі недоліки не усунуто. 
Зокрема, у касаційній скарзі  засуджений так і не зазначає на конкретні порушення закону, з урахуванням положень ст. 438 КПК України, які були б допущені судами першої та апеляційної інстанцій, оскільки оспорює невідповідність висновків суду, викладених у судових рішеннях, фактичним обставинам кримінального провадження, що у розумінні ст. 433 КПК України не може бути предметом касаційного розгляду. 
Водночас ОСОБА_4 не погоджується із кваліфікацією інкримінованих йому кримінальних правопорушень, передбачених п. 1 ч. 2 ст. 115, ч. 4 ст. 185 КК України, чим допускає протиріччя із урахуванням доводів його апеляційної скарги та результатів її розгляду згідно копії ухвали Запорізького апеляційного суду від                       02 грудня 2024 року. 
Також засуджений належним чином не обгрунтовує, в чому саме незаконність вказаних судових рішень з урахуванням положень ст. 414 КПК України та приписів статей 50, 65 КК України.
Крім того, засуджений знову не вказує, в чому саме незаконність ухвали апеляційного суду, які конкретно порушення закону, в силу ст. 419 КПК України, на його думку, було допущено цим судом, які доводи його апеляційної скарги суд апеляційної інстанції належним чином не дослідив, не перевірив, не оцінив та чому ці порушення слід відносити до підстав для зміни чи скасування касаційним судом ухвали апеляційного суду згідно з ч. 1 ст. 438 КПК України та з огляду на положення статей 370, 404, 412-414, 419 цього Кодексу.
Також відповідно до ст. 436 КПК України,  суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право: залишити судове рішення без зміни, а касаційну скаргу - без задоволення; скасувати судове рішення і призначити новий розгляд у суді першої чи апеляційної інстанції; скасувати судове рішення і закрити кримінальне провадження; змінити судове рішення.
Натомість, у прохальній частині касаційної скарги засуджений  просить скасувати вирок суду першої інстанції щодо нього та направити справу на додаткове розслідування, чим знову допускає протиріччя, оскільки скасування рішення суду першої інстанції без скасування рішення суду апеляційної інстанції не передбачено вимогами кримінального процесуального законодавства. Крім того, засуджений не зазначає, яке рішення необхідно прийняти за наслідками касаційного перегляду судових рішень відповідно до норм ст. 436 КПК України.
Таким чином, засудженим не усунуто в установлений строк недоліки касаційної скарги, залишеної без руху. 
Оскільки в установлений строк засудженим не усунуто недоліків касаційної скарги, яку залишено без руху, то його скарга підлягає поверненню.
Згідно до п. 1 ч. 3 ст. 429 КПК України касаційна скарга повертається, якщо особа не усунула недоліки касаційної скарги, яку залишено без руху, в установлений строк.
Відповідно до вимог ч. 4 ст. 429 КПК України залишення касаційної скарги без руху або її повернення не позбавляє права повторного звернення до суду касаційної інстанції в порядку, передбаченому цим Кодексом, у межах строку на касаційне оскарження, шляхом подання нової касаційної скарги.
Водночас Верховний Суд роз`яснює, що для складання та подання касаційної скарги засуджений може скористатись правничою допомогою. У разі недостатності коштів засуджений може скористатися безоплатною правничою допомогою, звернувшись до відповідного регіонального центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги, в порядку п. 7 ч. 1 ст. 14 Закону України «Про безоплатну правничу допомогу» № 3460-VI від 02 червня 2011 року.
Враховуючи викладене та керуючись ч. 3 ст. 429 КПК України, Суд
постановив:
Касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на вирок Заводського районного суду м. Запоріжжя від 22 травня 2024 року та ухвалу Запорізького апеляційного суду від 02 грудня 2024 року, з усіма доданими до неї матеріалами, повернути особі, яка її подала.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:
 
ОСОБА_1                                                 ОСОБА_2                                     ОСОБА_3