ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 серпня 2025 р. 	Справа № 440/3244/25	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Русанової В.Б.,
Суддів: Бегунца А.О. ,  Калиновського В.А. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ІНФОРМАЦІЯ_1 на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 14.05.2025, головуючий суддя І інстанції: Н.Ю. Алєксєєва,   по справі № 440/3244/25
за позовом       ОСОБА_1  
до       ІНФОРМАЦІЯ_1 ,      Військової частини   НОМЕР_1                         
про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (далі по тексту - ОСОБА_1 , позивач) звернувся до суду з позовом, в якому просив:
- визнати протиправною бездіяльність військової частини щодо не нарахування та невиплати в період з 29 березня 2022 року по 20 травня 2023 року грошового забезпечення, а також виплачених за вказаний період: грошової допомоги для оздоровлення, щорічної основної відпустки, додаткової відпустки, одноразової грошової допомоги, премії, визначивши їх розмір, виходячи з розмірів посадового окладу та окладу за військовим званням, розрахованих шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, Законом України "Про Державний бюджет України на 2022 рік" станом на 01.01.2022, встановленого Законом України "Про Державний бюджет України на 2023 рік" станом на 01.01.2023 на відповідні тарифні коефіцієнти, згідно з пунктом 4 постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 № 704 "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб";
- зобов`язати військову частину здійснити перерахунок та виплату грошового забезпечення за період з 29 березня 2022 року по 20 травня 2023 року, а також виплачених за вказаний період: грошової допомоги для оздоровлення, премії, визначивши їх розмір, виходячи з розмірів посадового окладу та окладу за військовим званням, розрахованих шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України "Про Державний бюджет України на 2022 рік" станом на 01.01.2022 р., встановленого Законом України "Про Державний бюджет України на 2023 рік" станом на 01.01.2023 р., на відповідні тарифні коефіцієнти, згідно з пунктом 4 постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року                №704 "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб", з урахуванням раніше виплачених сум та із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до пункту 2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15 січня 2004 року №44.
Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 14.05.2025 позов задоволено частково. 
Визнано протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1  в період з 29.03.2022 по 31.05.2022 грошового забезпечення, визначивши його розмір, виходячи з розмірів посадового окладу та окладу за військовим званням, розрахованих шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» станом на 01.01.2022 на відповідні тарифні коефіцієнти, згідно з пунктом 4 постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 року «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб».
Зобов`язано ІНФОРМАЦІЯ_2 здійснити ОСОБА_1  перерахунок та виплату грошового забезпечення за період з 29.03.2022 по 31.05.2022, визначивши його розмір, виходячи з розмірів посадового окладу та окладу за військовим званням, розрахованих шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» станом на 01.01.2022, на відповідні тарифні коефіцієнти, згідно з пунктом 4 постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 року №704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб», з урахуванням раніше виплачених сум.
Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 в період з 01.06.2022 по 19.05.2023 грошового забезпечення, а також виплачених за період: матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, грошової допомоги для оздоровлення, грошової компенсації за невикористані дні щорічної та додаткової відпустки, визначивши їх розмір, виходячи з розмірів посадового окладу та окладу за військовим званням, розрахованих шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» станом на 01.01.2022, Законом України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» станом на 01.01.2023 на відповідні тарифні коефіцієнти, згідно з пунктом 4 постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 року «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб».
Зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 здійснити ОСОБА_1 перерахунок та виплату грошового забезпечення за період з 01.06.2022 по 19.05.2023, а також виплачених за період: матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, грошової допомоги для оздоровлення, грошової компенсації за невикористані дні щорічної та додаткової відпустки, визначивши їх розмір, виходячи з розмірів посадового окладу та окладу за військовим званням, розрахованих шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» станом на 01.01.2022, Законом України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» станом на 01.01.2023, на відповідні тарифні коефіцієнти, згідно з пунктом 4 постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 року №704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб», з урахуванням раніше виплачених сум.
В іншій частині позовних вимог відмовлено.
ІНФОРМАЦІЯ_2 ,                   не погодившись із рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати таке  рішення та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позову. 
В обґрунтування вимог скарги посилається на те, що грошове забезпечення позивачу виплачувалось  на підставі постанови  Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 №704 «Про грошове забезпечення  військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших  осіб» з урахуванням посадового окладу і окладу за військове звання, які  визначались шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для  працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2018 р. у розмірі 1762  грн., на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1,12, 13 і 14. 
Вказує, що з 2018 року грошове забезпечення військовослужбовців не змінилось.
Просить врахувати  правові позиції Верховного Суду. 
Вважає, що наведені в скарзі обставини справи та норми матеріального законодавства враховані судом не були, що і призвело до ухвалення необґрунтованого судового рішення. 
Відповідно до ч.1 ст.308, п.3 ч.1 ст.311 КАС України справа розглянута в межах доводів апеляційної скарги, в порядку письмового провадження.
З урахуванням наведеної норми ст.308 КАС України, суд апеляційної інстанції перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши докази по справі, вважає, що апеляційна скарга                            не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено судом апеляційної інстанції, що з 29.03.2022 позивач призваний по мобілізації, у період з 29.03.2022 по 31.05.2022 позивач проходив військову службу у структурних підрозділах ІНФОРМАЦІЯ_1 . У період з 01.06.2022 по 19.10.2023 позивач проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 .
Наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 19.10.2024 №316 молодшого сержанта ОСОБА_1 водія  автомобільного відділення автомобільного взводу роти логістики з 19.10.2024 виключено зі списків складу військової частини у запас та всіх видів забезпечення (за віком - у разі досягнення граничного перебування на військовий службі).
Згідно вказаного наказу вислуга років у Збройних Силах становить: календарна - 04 роки 07 місяців 00 днів, пільгова - 00 років 00 місяців 00 днів, 04 роки 07 місяців 00 днів. Щорічна основна відпустка за 2022 рік не надавалася, щорічна основна відпустка за 2023 рік використана тривалістю 16 діб (з 17.06.2024 по 26.06.2024, з 26.12.2023 по 31.12.2024), щорічна основна відпустка за 2024 рік використана тривалістю 29 діб (з 01.01.2024 по 04.01.2024, з 25.02.2024 по 10.03.2024, з 05.06.2024 по 14.06.2024). Додаткова відпустка як учаснику бойових дій, передбачена ст. 162 Закону України "Про відпустки", п. 12 ч. 1 ст. 12 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", за 2023 та 2024 рік не надавалася. Грошову допомогу на оздоровлення, відповідно до Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 07 червня 2018 року № 260, за 2024 рік отримав. Матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань, відповідно до Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 07 червня 2018 року № 260, за 2024 рік не отримував.
При цьому, вищевказаним наказом наказано також, зокрема:
- виплатити щомісячну премію за особистий внесок у загальні результати служби у розмірі 523% місячного грошового забезпечення, щомісячну надбавку за особливості проходження служби у розмірі 65% посадового окладу з урахуванням окладу за військовим званням та надбавки за вислугу років за період з "01" по "19" жовтня 2024 року;
- виплатити додаткову винагороду за виконання бойових (спеціальних) завдань згідно з бойовими наказами (розпорядженнями) у складі діючих угруповань військ (сил) сил оборони держави, в розмірі 30 000 гри 00 коп. у розрахунку на місяць пропорційно часу виконання бойових (спеціальних) завдань за період з 01.10.2024 по 19.10.2024.
- виплатити відповідно до абзацу третього пункту 14 статті 10' Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" грошову компенсацію за 23 доби невикористаної щорічної основної відпустки за 2022 рік, за 14 діб невикористаної щорічної основної відпустки за 2023 рік, за 01 добу невикористаної щорічної основної відпустки за 2024 рік.
- виплатити грошову компенсацію за 14 діб невикористаної додаткової відпустки, як учаснику бойових дій, за 2023 рік, за 14 діб невикористаної додаткової відпустки, як учаснику бойових дій, за 2024 рік.
Протягом спірного періоду проходження позивачем військової служби - з 29.03.2022 по 20.05.2023, відповідач обчислював розміри його посадового окладу та окладу за військовим званням шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01.01.2018 року, на відповідні тарифні коефіцієнти.
За таким же принципом у 2022-2023 обчислені: грошова допомога на оздоровлення, щорічна основна  відпустка, додаткова відпустка; одноразова грошова допомога, премії.
Позивач звернувся до командування Військової частини та ІНФОРМАЦІЯ_1 із заявами щодо питання нарахування та виплати грошового забезпечення.
Листом від 23.01.2025 Військова частина повідомила представнику позивача, що грошова допомога на оздоровлення виплачувалась молодшому сержанту ОСОБА_1 в таких розмірах: за 2022 рік - 12167,80 грн. (відомість АТ КБ «Приватбанк» від 30.09.2022                   №220930РВ000028322591); за 2023 рік - 20505,04 грн. (відомість АТ КБ «Приватбанк» від 28.04.2023 № 230428РВ000031894374); за 2024 рік - 21617,53 грн. (відомість АТ КБ «Приватбанк» від 27.05.2024 № 240527РВ000040765512). Матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань за 2022, 2023 та 2024 роки молодшому сержанту ОСОБА_1 не виплачувалась. Одноразова грошова допомога при звільненні у розрахунку 4% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний місяць служби за період з 29 березня 2022 по 19 жовтня 2024 року нарахована молодшому сержанту ОСОБА_1 в розмірі 26336,07 грн., виплачена в загальній сумі грошового забезпечення при його звільненні. Грошова компенсація за 23 доби невикористаної щорічної основної відпустки за 2022 рік, за 14 діб невикористаної щорічної основної відпустки за 2023 рік, за 1 добу невикористаної щорічної основної відпустки за 2024 рік нарахована молодшому серванту ОСОБА_1 в розмірі 27799,19 грн., виплачена в загальній сумі грошового забезпечення при його звільненні. Грошова компенсація за 14 діб невикористаної додаткової відпустки за 2023 рік, за 14 діб невикористаної додаткової відпустки за 2024 рік нарахована молодшому сержанту ОСОБА_1 в розмірі 20483,61 грн., виплачена в загальній сумі грошового забезпечення при його звільненні. Додатково надано зведену інформацію з карток особових рахунків про суми нарахованого та виплаченого грошового забезпечення молодшому сержанту ОСОБА_1  за період з 01 червня 2022 року по 19 жовтня 2024 року від 22.01.2025 №1526/9/209 та довідку стосовно складових грошового забезпечення за період з 01 червня 2022 року по 19 жовтня 2024 року від 22.01.2025 № 1526/9/208.
Листом ІНФОРМАЦІЯ_1 від 18.02.2025 представнику позивача повідомлено, що розміри посадових окладів за військовим (спеціальним) званнями військовослужбовців визначені шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня 2018 року та становить 1762 грн., у відповідності до вимог пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 №704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб», а тому підстави для здійснення перерахунку і доплати грошового забезпечення відсутні. Надано довідку про нараховане грошове забезпечення за 2022 рік №9/2/1061 від 18.02.2025.
Позивач, не погоджуючись із застосуванням відповідачем спірного періоду прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01.01.2018 року, оскільки вважав, що відповідачі мали застосувати прожитковий мінімум для працездатних осіб, що встановлений законом на 01 січня відповідного календарного року, звернувся до суду з позовом. 
Задовольняючи частково позовні вимоги суд першої інстанції вважав, що ІНФОРМАЦІЯ_2 допущено  протиправну бездіяльність  щодо ненарахування та невиплати позивачу в період з 29.03.2022 по 31.05.2022 грошового забезпечення, визначивши його розмір, виходячи з розмірів посадового окладу та окладу за військовим званням, розрахованих шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» станом на 01.01.2022 на відповідні тарифні коефіцієнти, згідно з пунктом 4 постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 року «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб»; а також Військовою частиною НОМЕР_1 допущено  протиправну бездіяльність щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 в період з 01.06.2022 по 19.05.2023 грошового забезпечення, а також виплачених за період: матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, грошової допомоги для оздоровлення, грошової компенсації за невикористані дні щорічної та додаткової відпустки, визначивши їх розмір, виходячи з розмірів посадового окладу та окладу за військовим званням, розрахованих шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» станом на 01.01.2022, Законом України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» станом на 01.01.2023 на відповідні тарифні коефіцієнти, згідно з пунктом 4 постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 року «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб».
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам та доводам учасників справи, колегія суддів зазначає таке.
Частиною другою статті 19 Конституції України обумовлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно ч.5 ст.17 Конституції України держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.
Частиною четвертою статті 9 Закону України від 20.12.1991 за № 2011-XII “Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей” передбачено, що грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.
Згідно з частиною другою статті 9 Закону № 2011-ХІІ до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.
Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця. Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону (частина третя статті 9 Закону №2011-ХІІ).
Постановою №704 встановлено тарифну сітку розрядів і коефіцієнтів посадових окладів військовослужбовців з числа осіб рядового, сержантського і старшинського складу, офіцерського складу (крім військовослужбовців строкової військової служби), осіб рядового і начальницького складу.
Пунктом 2 Постанови № 704 установлено, що грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.
Додатком 1 до Постанови № 704 визначено тарифну сітку розрядів і коефіцієнтів посадових окладів військовослужбовців з числа осіб рядового, сержантського і старшинського складу, офіцерського складу (крім військовослужбовців строкової військової служби), осіб рядового і начальницького складу.
Пунктом 4 Постанови №704 (в первинній редакції на дату прийняття) встановлено, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13, 14.
Також додатки 1, 12, 13, 14 до Постанови № 704 містять примітки, відповідно до яких, зокрема посадові оклади за розрядами тарифної сітки та оклади за військовим (спеціальним) званням визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт.
21.02.2018 Кабінет Міністрів України ухвалив Постанову №103, пунктом 6 якої внесено зміни до постанов Кабінету Міністрів України, що додаються. Зокрема, у Постанові № 704 пункт 4 викладено в такій редакції: “ 4. Установити, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2018 р., на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13 і 14.”.
Пункт 6 Постанови Кабінету Міністрів України №103 втратив чинність у зв`язку із набранням законної сили постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 29 січня 2020 року у справі № 826/6453/18.
Тобто з 29 січня 2020 року відновлена дія пункту 4 Постанови Кабінету Міністрів України №704 у первісній редакції, яка визначала розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, а не на 01 січня 2018.
Отже, з 29 січня 2020 року - з дня набрання чинності судовим рішенням у справі № 826/6453/18 виникли підстави для розрахунку грошового забезпечення позивача з урахуванням розміру посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, визначених шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01.01.2020 на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13, 14 до Постанови Кабінету Міністрів України №704 від 30.08.2017 "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб", оскільки з цієї дати позивач мав право на отримання грошового забезпечення, виходячи з розміру складових, розрахованих згідно з Постановою №704 відповідно до вимог статті 9 Закону № 2011-ХІІ.
Водночас установлене положеннями пункту 3 розділу ІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону №1774-VІІІ обмеження щодо застосування мінімальної заробітної плати як розрахункової величини для визначення посадових окладів, розрахованих згідно з Постановою № 704, жодним чином не впливає на спірні правовідносини, оскільки такою розрахунковою величною є прожитковий мінімум для працездатних осіб, встановлений законом на 1 січня календарного року. Розмір мінімальної заробітної плати не є розрахунковою величиною для визначення посадових окладів, а застосований з іншою метою - для визначення мінімальної величини, яка враховується, як складова при визначенні розмірів посадових окладів та окладів за військовим (спеціальним) званням.
Зазначене узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постановах від 02 серпня 2022 року у справі № 440/6017/21, від 28 лютого 2023 року у справі № 380/18850/21, від 06 квітня 2023 року у справі № 380/10075/21.
Верховний Суд у постанові від 02.08.2022 у справі №440/6017/21 на підставі аналізу наведених вище норм права дійшов таких правових висновків:
Так, у рішенні суду зроблено наступні висновки:
- з 01.01.2020 положення пункту 4 постанови №704 в частині визначення розрахунковою величиною для визначення посадових окладів, розрахованих згідно з постановою №704 прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2018 року не відповідає правовим актам вищої юридичної сили, згідно із якими прожитковий мінімум як базовий державний стандарт був змінений на відповідний рік у тому числі як розрахункова велична для визначення посадових окладів, заробітної плати, грошового забезпечення працівників державних органів;
- встановлене положеннями пункту 3 розділу ІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону № 1774-VІІІ обмеження щодо застосування мінімальної заробітної плати як розрахункової величини для визначення посадових окладів, розрахованих згідно з постановою № 704 жодним чином не впливає на спірні правовідносини, оскільки такою розрахунковою величною є, прожитковий мінімум для працездатних осіб, встановлений законом на 1 січня календарного року. Розмір мінімальної заробітної плати не є розрахунковою величиною для визначення посадових окладів, а застосований з іншою метою - для визначення мінімальної величини, яка враховується як складова при визначенні розмірів посадових окладів та окладів за військовим (спеціальним) званням.
Верховний Суд у постанові від 04.04.2023 у справі № 120/5264/22 вказав, що Закон України “Про Державний бюджет України на 2020 рік” застережень щодо застосування як розрахункової величини для визначення, зокрема грошового забезпечення, прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 01 січня 2018 року на 2020 рік не містить.
Верховний Суд у постанові від 13 грудня 2022 року у справі №240/12647/21 зазначив, що пунктом 8 Прикінцевих положень Закону України від 23.11.2018 за № 2629-VIII “Про Державний бюджет України на 2019 рік” встановлено у 2019 році для визначення посадових окладів, заробітної плати, грошового забезпечення працівників державних органів як розрахункова величина застосовується прожитковий мінімум для працездатних осіб, встановлений на 1 січня 2018 року. Вказано, що в свою чергу, Закон України від 14.11.2019 за №294-IX “Про Державний бюджет України на 2020 рік” та Закон України "Про Державний бюджет України на 2020 рік"           №1082-IX таких застережень щодо застосування, як розрахункової величини для визначення, зокрема грошового забезпечення, прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 1 січня 2018 року на 2020 та 2021 роки, відповідно, не містять.
Окрім того, Закон України "Про Державний бюджет України на 2022 рік" №1928-IX                         та Закон України "Про Державний бюджет України на 2023 рік" №2710-IX застережень щодо застосування, як розрахункової величини для визначення, зокрема грошового забезпечення, прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 1 січня 2018 року на 2022 та 2023 роки не містять.
Слід зазначити, що Законом України "Про Державний бюджет України на 2018 рік" встановлено розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб з 01.01.2018 - 1762,00 грн.
В свою чергу ст.7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2022 рік" №1928-IX встановлено, що станом на 01.01.2022р. прожитковий мінімум на одну працездатну особу                 складає - 2 481,00 грн.; ст.7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2023 рік"                №2710-IX встановлено, що станом на 01.01.2023р. прожитковий мінімум на одну працездатну особу складає -  2684,00 грн.
Отже, з 29.01.2020 оклад за посадою та оклад за військовим званням повинен розраховуватися із використанням прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, який в даному випадку з 01.01.2022, з 01.01.2023 збільшено, внаслідок чого настала подія підвищення розміру винагороди за службу військовослужбовця.
Судом встановлено, що протягом спірних періодів відповідач обчислював розміри  посадового окладу та окладу за військовим званням позивача шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01.01.2018 року, на відповідні тарифні коефіцієнти. За таким же принципом були обчислені: грошова компенсація за невикористані дні додаткової відпустки; грошова допомога на оздоровлення.
Застосування прожиткового мінімуму станом на 01.01.2018 року призвело до виплати позивачу грошового забезпечення в меншому розмірі, ніж встановлений законодавством, чим порушені права позивача на належне грошове забезпечення.
Оскільки норма пункту 3 розділу ІІ Закону №1774-VІІІ не втратила чинності і має вищу юридичну силу за положення п. 4 Постанови № 704, у редакції до внесення змін, внесених Постановою № 103, а також додатків 1, 12, 13, 14 Постанови №704, відповідачем протиправно не здійснено перерахунок та виплату грошового забезпечення позивача, виходячи з розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня календарного року.
Отже, враховуючи викладене, грошове забезпечення позивача має обчислюватися із використанням прожиткового мінімуму для працездатних осіб встановленого законом на 1 січня календарного року.
Окрім того, відповідно до п.2 Постанови №704 грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.
Отже, виплата щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія), грошової допомоги для оздоровлення, безпосередньо залежить від розміру посадового окладу та окладу за військовим званням.
Колегія суддів звертає увагу, що перерахунок розміру посадового окладу та окладу за військовим званням супроводжує здійснення перерахунку (донарахування) усіх видів грошового забезпечення, зокрема, грошової допомоги для оздоровлення, грошової компенсації за невикористані дні щорічної та додаткової відпустки. 
Оскільки відповідачем не здійснено перерахунок та виплату грошового забезпечення позивача, зокрема, грошової допомоги для оздоровлення, грошової компенсації за невикористані дні щорічної та додаткової відпустки, виходячи з розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня календарного року  в спірний період, отже суд першої інстанції дійшов вірного висновку про допущення відповідачем протиправної бездіяльності.
Щодо доводів апеляційної скарги про правильність виплати позивачу грошового забезпечення позивачу на підставі постанови  Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 №704 з урахуванням посадового окладу і окладу за військове звання, які  визначались шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для  працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2018 р. у розмірі 1762  грн., на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1,12, 13 і 14, то колегія суддів відхиляє такі доводи, як необґрунтовані та такі, що не узгоджуються із наведеними вище висновками щодо протиправності бездіяльності відповідачів у спірних відносинах. 
Посилання в апеляційній скарзі на те, що з 2018 року грошове забезпечення військовослужбовців не змінилось, є такими, що не впливають на вирішення даної справи. 
Також щодо посилання в апеляційній скарзі  про перебування Військової частини НОМЕР_1 на  фінансовому забезпеченні ІНФОРМАЦІЯ_1 , то такі посилання не впливають на вирішення даної справи по суті, оскільки це є питанням  внутрішніх організаційних взаємовідносин між державними установи та не стосується зобов`язань відповідача (Військової частини НОМЕР_1 ) перед позивачем. 
Частиною 2 ст.77 КАС України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Враховуючи вищенаведені висновки, колегія суддів вважає, що відповідачами                                     не доведено (доказано) правомірність власної бездіяльності.
Підсумовуючи наведене вище, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції в частині задоволення позову.
З огляду на приписи ч.5 ст.242 КАС України, врахуванню у даній справі підлягають висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду, на які посилається суд апеляційної інстанції вище та які є релевантними до спірних відносин у даній справі. 
Відповідно до ч.2 ст.6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.
У контексті оцінки доводів апеляційної скарги колегія суддів звертає увагу на позицію Європейського суду з прав людини, зокрема, у справах "Проніна проти України" (пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.
З огляду на такий підхід Європейського суду з прав людини до оцінки аргументів сторін, колегія суддів вважає, що ключові аргументи апеляційної скарги отримали достатню оцінку.
Відповідно до ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Згідно з приписами ч.1 ст.315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
У відповідності до ст.316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Під час апеляційного провадження, колегія суддів не встановила таких порушень судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення справи по суті, які були предметом розгляду і заявлені в суді першої інстанції.
Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду у даній справі.
Таким чином, колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення суду першої інстанції є обґрунтованим, прийнятим на підставі з`ясованих та встановлених обставинах справи, які підтверджуються доказами, суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення в частині задоволення позову без змін.
Керуючись ст. ст. 311, 315, 316, 321, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ІНФОРМАЦІЯ_1 - залишити без задоволення.
Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 14.05.2025 по справі №440/3244/25 - в частині задоволення позову залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п.2 ч.5 ст.328 КАС України.  

Головуючий суддя 		В.Б. Русанова 	
Судді	   	А.О. Бегунц    В.А. Калиновський