ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Єдиний унікальний номер 636/8578/24
Номер провадження 22-ц/818/2668/25

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
04 серпня 2025 року         м. Харків

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:
головуючого судді (судді-доповідача) Мальованого Ю.М.,
суддів Маміної О.В., Яцини В.Б.
розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю Фінансова компанія «Еліт Фінанс» на заочне рішення Чугуївського міського суду Харківської області від 21 лютого 2025 року в складі судді Золотоверхої О.О. по справі № 636/8578/24 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Еліт Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2024 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Еліт Фінанс» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
Позовна заява мотивована тим, що 09 лютого 2017 року АТ «Альфа-Банк» та відповідачка шляхом акцептування банком пропозиції клієнта (оферти) уклали угоду про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії. Мета кредиту - для особистих потреб. Ліміт кредитної лінії 200 000,00 грн, процентна ставка 26% річних, тип фіксований, обов`язковий мінімальний платіж у розмірі 7% від суми загальної заборгованості за кредитною лінією, але не менше 50,00 грн. Відповідачка погодилась на приєднання до публічної пропозиції та підтвердила її акцептування, приєдналась до умов договору, погодилась з усіма умовами обраної програми кредитування в редакції, що діяла на час його підписання. Банк зобов`язання за кредитним договором виконав вчасно, надавши у розпорядження клієнта кредитні кошти. Однак відповідачка зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконує. Станом на 20 вересня 2021 року загальна сума заборгованості відповідачки за кредитним договором становить 43 140,27 грн. 20 вересня 2021 року між АТ «Альфа-Банк» та ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» укладено договір факторингу, на підставі якого відбулося відступлення права вимоги за кредитним договором до відповідачки.
Просив стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» заборгованість за кредитним договором у розмірі 43 140,27 грн та судовий збір, а також витрати на професійну правову допомогу в розмірі 9200,00 грн.
Заочним рішення Чугуївського міського суду Харківської області від 21 лютого 2025 року позовні вимоги ТОВ «Фінансова компанія «Еліт Фінанс» залишено без задоволення, судові витрати залишено за позивачем.
Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що будь-яких належних та допустимих доказів на підтвердження існування у позивача права вимоги за договором від 07 лютого 2017 року, оферту та акцепт на укладення якого містять матеріали справи, суду не надано, як і доказів наявності та укладення кредитного договору №CCNG-630561343 від 09 лютого 2017 між АТ «Альфа-Банк» та відповідачкою, який вказано у реєстрі боржників до договору факторингу з позивачем.
На вказане судове рішення засобами поштового зв`язку 09 березня 2025 року ТОВ «Фінансова компанія «Еліт Фінанс» до суду апеляційної інстанції подало апеляційну скаргу, в якій просило заочне рішення – скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити його позовні вимоги в повному обсязі.
Апеляційна скарга мотивована тим, що укладення кредитного договору між банком та відповідачкою відбулось шляхом прийняття банком оферти відповідачки, в якій вказані всі істотні умови договору. Така форма кредитного договору законом не заборонена. Перехід права вимоги до відповідачки підтверджується договором факторингу з додатками до нього та платіжним дорученням. На виконання умов договору факторингу банком також було вчинено конклюдентні дії у вигляді передачі йому матеріалів кредитної справи. Суд не надав належної оцінки виписці по рахунку та розрахунку заборгованості.
ОСОБА_1 своїм правом на подачу відзиву на апеляційну скаргу не скористалась.
Згідно частини 3 статті 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
Частиною 3 статті 3 ЦПК України встановлено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Суд апеляційної інстанції розглядає апеляційну скаргу ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» на заочне рішення Чугуївського міського суду Харківської області від 21 лютого 2025 року в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними в ній матеріалами на підставі частини 1 статті 369 ЦПК України. 
Відповідно до частин 1, 2, 4 та 5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Перевіряючи законність і обґрунтованість заочного рішення суду першої інстанції відповідно до вимог частини 1 статті 367 ЦПК України - в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з таких підстав.
Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 07 лютого 2017 року ОСОБА_1 підписано оферту на укладення Угоди про обслуговування Кредитної картки та відкриття Відновлювальної кредитної лінії, а також довідку про умови кредитування з використанням картки «Максимум-готівка», за умовами яких узгоджено отримання кредитної картки з встановленим кредитним лімітом у максимальній сумі 200 000,00 грн на споживчі потреби на один рік з можливістю пролонгації дії відновлювальної кредитної лінії за умови дотримання клієнтом умов договору, з процентною ставкою 26% річних та сплатою обов`язкового платежу у розмірі 7% від суми заборгованості, але не менше 50,00 грн (а.с. 6-7).
АТ «Альфа-Банк» 07 лютого 2017 року підписано акцепт пропозиції на укладення Угоди про обслуговування Кредитної картки та відкриття Відновлювальної кредитної лінії (а.с. 6 зворот).
З виписки по рахунку за період з 09 лютого 2017 року по 21 вересня 2021 року вбачається, що ОСОБА_1 користувалась кредитною карткою та фактично отримувала кредитні кошти шляхом зняття готівки в банкоматах та здійснення покупок. Останнє поповнення картки відбулося 06 травня 2020 року на суму 1190,00 грн. Станом на 20 вересня 2021 року відбулось згортання активу у зв`язку з продажем згідно договору факторингу № 3 «ФК Еліт Фінанс» від 20 вересня 2021 року, сума операції 37 804,15 грн (а.с. 18-24).
З наданого розрахунку заборгованості вбачається, що станом на 20 вересня 2021 року ОСОБА_1 має заборгованість в сумі 43 140,27 грн, яка складається з заборгованості за простроченим тілом кредиту в розмірі 37 081,15 грн, овердрафту (несанкціонована заборгованість) – 723,00 грн, відсотками за користування кредитом в розмірі 5336,12 грн, неустойки – 0 грн, комісії за розрахунково-касове обслуговування – 0 грн (а.с. 25).
20 вересня 2021 року між АТ «Альфа-Банк» (клієнт) та ТОВ «Фінансова компанія «Еліт Фінанс» (фактор) укладено договір факторингу № 3, за умовами якого фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату, а клієнт відступає фактору, а фактор набуває належне клієнтові право вимоги до боржників за договорами, перелік яких наведено в додатку № 1-1 до договору (а.с. 10-14).
Згідно з п. 2.3 договору факторингу право вимоги вважається відступленим фактору з дати оплати фактором ціни прав вимоги відповідно до п. 4.2 цього договору. В дату здійснення оплати фактором ціни прав вимоги Сторони підписують Акт приймання-передачі Реєстру Боржників, за формою встановленою в Додатку № 2 до цього договору.
Відповідно до п.4.2 договору фактор зобов`язаний передати в розпорядження клієнту грошові кошти і сплатити Клієнтові ціну прав вимоги в розмірі 12 844 800,00 грн, шляхом перерахування на рахунок Клієнта, відкритого в АТ «Альфа-Банк», в дату підписання договору.
Згідно копії платіжного доручення № 559 від 20 вересня 2021 року ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» сплатило АТ «Альфа-Банк» 12 844 800,00 грн (призначення платежу: за право вимоги згідно договору факторингу № 3 від 20 вересня 2021 року) (а.с. 17).
Як вбачається з копії акту приймання-передачі реєстру боржників від 20 вересня 2021 року до договору факторингу № 3 у відповідності та на виконання договору факторингу № 3 від 20 вересня 2021 року, Клієнт передав, а Фактор отримав право вимоги, детальний опис складових якого наведений в додатку № 1-1 до договору, а також реєстр боржників клієнта на компакт-диску, складений за формою згідно із додатком № 1-2 до договору (а.с. 16).
Згідно виписки з додатку до договору факторингу № 3 від 20 вересня 2021 року АТ «Альфа-Банк» відступило ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» право вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором ССNG-630561343 від 09 лютого 2017 року в сумі 43 140,27 грн, з яких залишок по тілу кредиту 37 804,15 грн, по відсоткам та комісям 0 грн, по штрафним санкціям 5336,12 грн (а.с. 15).
Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що позивачем ТОВ «Фінансова компанія «Еліт Фінанс» не надано належних і достатніх доказів переходу до нього права вимоги до відповідачки за кредитним договором.
З таким висновком суду колегія суддів погоджується, виходячи з наступного.
Відповідно до пункту 1 частини другої статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Відповідно до частини 1 статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Відповідно до частини 1 статті 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
За положенням частини 1 статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору.
Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
За частиною 1 статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Положенням частини 1 статті 530 ЦК України визначено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).
За змістом статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (частина 1 статті 612 ЦК України).
Одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання (частина 2 статті 615 ЦК України).
Кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів на суму кредиту у розмірах і в порядку, що встановлені договором. Якщо договір не містить умови про розмір процентів, він визначається обліковою ставкою банківського процента (ставкою рефінансування), встановленою Національним банком України. У разі відсутності іншої угоди проценти виплачуються щомісяця до дня повернення суми кредиту.
Відповідно до частини 1 статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні (крім випадків, передбачених статтею 515 ЦК України) може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), а згідно зі статтею 514 цього Кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
За загальним правилом наявність згоди боржника на заміну кредитора в зобов`язанні не вимагається, якщо інше не встановлене договором або законом.
Тобто відступлення права вимоги за змістом означає договірну передачу зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором.
У статті 514 ЦК України передбачено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
При цьому у зв`язку із заміною кредитора у зобов`язанні саме зобов`язання зберігається цілком і повністю, змінюється лише суб`єктний склад у частині кредитора.
За частиною 1 статті 513 ЦК України правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові.
Правова природа договору відступлення права вимоги полягає у тому, що у конкретному договірному зобов`язанні первісний кредитор замінюється на нового кредитора, який за відступленою вимогою набуває обсяг прав, визначений договором, у якому виникло таке зобов`язання.
Згідно з частиною 1 статті 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).
Належним доказом, який засвідчує факт набуття прав вимоги за кредитним договором, є належно оформлені та підписані договори про відступлення права вимоги, реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються, за умови, що він містить дані за кредитним договором, а також докази на підтвердження оплати за договором (постанови Верховного Суду від 29 червня 2021 року у справі №753/20537/18, від 21 липня 2021 року у справі №334/6972/17, від 27 вересня 2021 року у справі №5026/886/2012 тощо).
Згідно зі статтею 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Частина 1 статті 76 ЦПК України доказами визначає будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний (постанова Великої Палати Верховного Суду у постанові від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц, провадження № 14-400цс19).
Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Як встановлено судом, 07 лютого 2017 між АТ «Альфа Банк» та ОСОБА_1 укладена угода про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлюваної кредитної лінії шляхом акцептування банком пропозиції клієнта - оферти (а.с. 6-7).
Наявні в матеріалах справи копія оферти ОСОБА_1   на укладення Угоди про обслуговування Кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії та акцепт Банку зазначеної оферти датовані 07 лютого 2017 року, отже свідчать про існування між первісним кредитором та відповідачкою правовідносин за договором кредиту від 07 лютого 2017 року.
Проте згідно виписки до договору факторингу № 3 від 20 вересня 2021 року АТ «Альфа Банк» відступило ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» право вимоги до ОСОБА_1 за конкретним кредитним договором з певним номером ССNG-630561343 від 09 лютого 2017 року (а.с. 15). Ці номер та дата не містяться в договорі про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлюваної кредитної лінії, що надані позивачем до суду. Договір, оферта і акцепт на укладення якого містяться у матеріалах справи, укладений 07 лютого 2017 року, а не 09 лютого 2017 року.
Отже, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позивачем не надано доказів на підтвердження того, що право вимоги до відповідачки було відступлене йому саме за договором про обслуговування кредитної карти та відкриття відновлювальної кредитної лінії від 07 лютого 2017 року, адже у реєстрі боржників та кредитних договорів до договору факторингу від 20 вересня 2021 року вказано інший договір – від 09 лютого 2017 року, доказів укладення якого між банком та ОСОБА_1 немає.
Сам по собі факт наявності у ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» матеріалів кредитної справи щодо ОСОБА_1 , на що він посилається в апеляційній скарзі, не є належним доказом переходу права вимоги.
Зважаючи на викладене, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для стягнення з відповідачки на користь позивача заборгованості за кредитним договором.
Крім того, колегія суддів вважає за необхідне звернути увагу на наступне.
З наданих позивачем виписки та розрахунку заборгованості вбачається, що станом на 20 вересня 2021 року ОСОБА_1 має заборгованість в сумі 43 140,27 грн, яка складається з заборгованості за простроченим тілом кредиту в розмірі 37 081,15 грн, овердрафту (несанкціонована заборгованість) – 723,00 грн, відсотками за користування кредитом в розмірі 5336,12 грн (а.с. 25).
При цьому, згідно виписки та розрахунку, з 09 лютого 2017 року по 20 вересня 2021 року ОСОБА_1 знято коштів з рахунку загалом в розмірі 23 714,48 грн, а внесено на рахунок – 35 556,76 грн. Також ОСОБА_1 сплачено комісію за розрахунково-касове обслуговування в загальному розмірі 33 239,04 грн, неустойку в загальному розмірі 499,99 грн. 
Разом з тим, підписані ОСОБА_1 07 лютого 2017 року оферта на укладення Угоди про обслуговування Кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії та акцепт зазначеної оферти, довідка про умови кредитування з використанням картки «Максимум-готівка» не містять умов щодо сплати комісії за розрахунково-касове обслуговування та щодо нарахування неустойки. З оферти не вбачається необхідності внесення плати за додаткові, супутні послуги банку, пов`язані з розрахунково-касовим обслуговуванням, банком не зазначено переліку таких послуг, що надаються позичальнику, та за які встановлена комісія. Будь-яких інших доказів на підтвердження правомірності нарахування первісним кредитором комісії та неустойки позивачем не надано.
Відповідно до пункту 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою правління Національного банку України від 10 травня 2007 року №168, банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача, тощо), або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на кредитного договору тощо).
Правові висновки щодо неправомірності нарахування комісії за відсутності у кредитному договорі переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) викладені у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 06 листопада 2023 року у справі № 204/224/21 (провадження № 61-4202сво22), постановах Верховного Суду від 14 вересня 2022 року у справі № 755/11636/21 (провадження № 61-7098св22), від 08 лютого 2023 року у справі № 168/349/20 (провадження № 61-2223св21), від 16 листопада 2022 року у справі № 755/9486/21 (провадження № 61-5581св22).
Отже, з урахуванням того, що ОСОБА_1 знято коштів з рахунку загалом в розмірі 23 714,48 грн, залишок заборгованості за процентами становить 5336,12 грн, при цьому, нею внесено на рахунок – 35 556,76 грн та сплачені неправомірно нараховані комісія в розмірі 33 239,04 грн і неустойка в розмірі 499,00 грн, що у загальному розмірі (33 239,04 + 499,00 = 33 738,04 грн) перевищують розмір фактично отриманих кредитних коштів разом із залишком заборгованості за процентами (23 714,48 + 5336,12 = 29 050,60 грн), тобто фактично отримані та використані грошові кошти повернуті, колегія суддів не вбачає підстав вважати, що у відповідачки наявна заборгованість за кредитним договором.
Доводи апеляційної скарги не підтверджують наявність підстав для задоволення позову.
Відповідно до положень статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
За таких обставин апеляційну скаргу ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» необхідно залишити без задоволення, а заочне рішення суду першої інстанції - без змін.
Оскільки апеляційна скарга ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» задоволенню не підлягає, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи в суді першої інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи в суді апеляційної інстанції, немає.
Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Еліт Фінанс» залишити без задоволення.
Заочне рішення Чугуївського міського суду Харківської області від 21 лютого 2025 року залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови складено 04 серпня 2025 року.

Головуючий                                                         Ю.М. Мальований 

Судді                                                                 О.В. Маміна 

В.Б. Яцина