Номер провадження: 33/813/749/25
Номер справи місцевого суду: 503/73/25 
Головуючий у першій інстанції Вороненко Д. В. 
Доповідач Погорєлова С. О.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.05.2025 року                                                                 м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі: головуючого судді Погорєлової С.О., за участю секретаря – Зєйналової А.Ф.к., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 на постанову Кодимського районного суду Одеської області від 13 лютого 2025 року у справі про адміністративне правопорушення відносно:
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 
- про накладення на нього стягнення за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, -
встановив:

Постановою Кодимського районного суду Одеської області від 13 лютого 2025 року визнано  ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП і застосовано до нього адміністративні стягнення у виді штрафу в розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 грн., з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік. Відстрочено ОСОБА_1 сплату суми штрафу в розмірі 17000 грн. строком на 5 місяців з дня набрання даною постановою законної сили.
З вказаної постанови вбачається, що 15.01.2025 року о 07:46 год.  ОСОБА_1 керував транспортним засобом ВАЗ 2107, реєстраційний номер НОМЕР_1 , на 25 км автодороги Т1611, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, згідно огляду на стан алкогольного сп`яніння проведеного на місці зупинки транспортного засобу уповноваженою особою Національної поліції з використанням спеціального технічного засобу – алкотестера Drager ARSC 0116, що підтверджується тестом результат якого становить показник 0,23 ‰, із застосуванням технічного засобу відеозапису на боді-камеру Novestom NVS7, у зв`язку з чим  ОСОБА_1 порушив пункт 2.9 а Правил дорожнього руху та тим самим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Не погоджуючись з постановою Кодимського районного суду Одеської області від 13 лютого 2025 року представник ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу в якій зазначив, що постанова суду є незаконною та необґрунтованою з наступних підстав:
1)працівники поліції зупинили автомобіль ОСОБА_1 з порушенням чинного законодавства, оскільки він не порушував жодних нормативно-правових актів які б давали поліцейському право на зупинку його автомобіля;
2)в матеріалах справи відсутні докази того, що працівниками поліції ОСОБА_1 було роз`яснено його права, визначені ст. 268 КУпАП;
3)відеозапис не може бути належним доказом у справі, оскільки не є безперервним, а свідків до огляду не було запрошено;
4)працівники поліції психологічно тиснули на ОСОБА_1 , щоб він погодився з результатом Драгеру, і відмовився їхати до медичного закладу. Ц все відбувалось у проміжок часу, який не буо зафіксовано на відеозаписі.
Посилаючись на такі доводи, представник ОСОБА_1 просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову, якою провадження у справі закрити.
Одеський апеляційний суд належним чином сповіщав ОСОБА_1 та його адвоката Москаленка Р.А. про розгляд справи на 30.04.2025 року на 11:30 год. а також на 28.05.2025 року на 11:15 год. В судові засідання ОСОБА_1 та його адвокат не з`явилися.
28.05.2025 року на адресу Одеського апеляційного суду від представника ОСОБА_1 надійшла заява про розгляд справи у його відсутності. 
Згідно ч. 2 ст. 268 КУпАП України, справи про адміністративні правопорушення, передбачені ст. 130 КУпАП, не входять до переліку справ, розгляд яких здійснюються за обов`язкової присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, тому апеляційний суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності  ОСОБА_1 та адвоката Москаленка Р.А.
Дослідивши матеріали адміністративної справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, виходячи з наступного.
Так, за положеннями ст. 1 КУпАП, завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.
Згідно положень ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.
Відповідно до вимог ст. 245 КУпАП, завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.
За правилами ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають істотне значення для правильного вирішення справи.
За приписами ст. ст. 251, 252 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, свідків, а також іншими документами.
Згідно зі ст. 294 КУпАП України, суд апеляційної інстанції не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Свій висновок про доведеність вини ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.130 КУпАП, суд першої інстанції мотивував наявністю доказів на підтвердження даних обставин.
Однак, з таким висновком суду першої інстанції суд апеляційної інстанції погодитись не може.
Під час апеляційного розгляду справи, для забезпечення дотримання прав особи, притягнутої до адміністративної відповідальності, передбаченої ч. 1 ст. 130 КУпАП, були повторно досліджені наступні докази:
-протокол про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №221288 від 15.01.2025 року з якого вбачається, що 15.01.2025 року о 07:46 год., Шутурминський керував транспортним засобом ВАЗ 2107, реєстраційний номер НОМЕР_1 , на 25 км автодороги Т1611, в стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан алкогольного сп`яніння проводився на місці зупинки за допомогою алкотестера Drager ARSC 0116, результат огляду 0,23 ‰. Від проходження додаткового огляду на стан алкогольного сп`яніння у найближчому закладі охорони здоров`я відмовився. Подія зафіксована на боді-камеру Novestom NVS7, у зв`язку з чим  ОСОБА_1 порушив пункт 2.9 а Правил дорожнього руху та тим самим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП;
-роздруківка тесту Драгер, з якого вбачається, що ОСОБА_1 15.01.2025 року о 07:51 год пройшов огляд на стан алкогольного сп`яніння за допомогою приладу Драгер. Результат тесту 0,23 ‰. ОСОБА_1 було ознайомлено із даним результатом, про що міститься його особистий підпис. 
-акт огляду на стан сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів з якого вбачається що огляд проведено у зв`язку із виявленими ознаками: запах алкоголю з порожнини рота, почервоніння очей, тремтіння рук, нерозбірлива мова. Огляд проводився за допомогою приладу Драгер. Результат огляду на стан сп`яніння позитивний 0,23 ‰. Результат особисто підписано ОСОБА_1 
-письмові пояснення ОСОБА_1 з яких вбачається, що 14.01.2025 року о 14:00 год. ОСОБА_1 у себе вдома вживав алкогольні напої, а саме 2 літри пива. 15.01.2025 року о 07:46 год. ОСОБА_1 рухався по автодорозі Т-1611 сполученням Олексіївка – Кодима в місто Кодиму. В цей час його було зупинено працівниками поліції та під час перевірки документів, запропонували пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння за допомогою приладу Драгер, результат якого склав 0,23 ‰. Також йому було запропоновано пройти огляд в найближчому закладі охорони здоров`я КНП «Кодимська лікарня» на що останній відмовився. В подальшому відносно ОСОБА_1 було складено адміністративний протокол за ч. 1 ст. 130 КУпАП з яким він згоден;
-довідка з якої вбачається, що згідно облікових даних інформаційного порталу НПУ «Цунамі» посвідчення водія НОМЕР_2 ОСОБА_1 отримав 22.07.2021 року;
-відеозапис, який було приєднано до матеріалів справи та з якого вбачається, що 15.01.2025 року приблизно о 07:46 год. працівниками поліції був зупинений транспортний засіб під керування ОСОБА_1 .. Працівники поліції попросила водія надати свої документи. Крім того запитали ОСОБА_1 чи вживав він алкогольні напої. ОСОБА_1 сказав, що він вижав вчора вдень. Працівник поліції зробили зауваження щодо того, що з автомобіля відчутний запах алкоголю, на що ОСОБА_1 сказав, що те запах від його пасажира. Працівники поліції запропонували пройти огляд за допомогою приладу Драгер на місці зупинки. ОСОБА_1 погодився. Далі по відеозапису вбачається, що працівник поліції не може запустити прилад Драгер. Після того, як працівник поліції запустив прилад Драгер, ОСОБА_1 продув, результат показав 0,23 ‰. ОСОБА_1 запитали чи згоден він із результатом, на що він відповів, що із результатом не згоден.. Працівники поліції спитали чи проїде ОСОБА_1 до медичного закладу для встановлення стану алкогольного сп`яніння. ОСОБА_1 погодився. Сказав, що тільки йому треба автомобіль зачинити. Далі відеозапис переривається. Із іншого відеозапису вбачається, що ОСОБА_1 працівник поліції питає, чи згоден він із результатом, останній відповідає що так, згоден. Далі працівник поліції питає, чи треба їхати додатково до лікарні, на що водій відповідає, що ні не треба. Потім працівники поліції повідомили, що відносно ОСОБА_1 буде складено протокол про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП. Потім протокол було зачитано, а також було повідомлено, що ОСОБА_1 відсторонено від керування.
Згідно вимог ст. 266 КУпАП особи, які керують транспортними засобами, річковими або маломірними суднами і щодо яких є підстави вважати, що вони перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, підлягають оглядові на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.
Відповідно до ч. 2, ч. 3, ч. 5 ст. 266 КУпАП огляд водія на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться з використанням спеціальних технічних засобів поліцейським у присутності двох свідків. У разі незгоди водія на проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції працівником поліції або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я.
Порядок проходження огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції визначений ст. 266 КУпАП, «Порядком направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду», затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 1103 від 17.12.2008 року, та регулюється «Інструкцією про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України та Міністерства охорони здоров`я України № 1452/735 від 09.11.2015 року.
Відповідно до положень КУпАП, обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події і складу адміністративного правопорушення. Для встановлення події правопорушення, зазначеного у ч. 1 ст. 130 КУпАП необхідно з`ясувати, чи дійсно особа знаходилася в стані сп`яніння під час керування транспортним засобом та чи дійсно саме та особа, відносно якої складено протокол, а не інша, керувала транспортним засобом, чи є відмова особи, яка керує транспортним засобом від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння, або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
 
Наявність події правопорушення доводиться шляхом подання доказів.
Відповідальність за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Відповідно до вимог п. 2.9а Правил дорожнього руху, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 р. № 1306 (далі Правила) водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Визнаючи винним ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, суд вважав доведеною вину останнього зібраними по справі доказами, а саме: протоколом про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №221288 від 15.01.2025 року роздруківка тесту Драгер; протоколом про адміністративне правопорушення серії ААД №506009 від 19.07.2023 року; роздруківкою тесту №1082 здійсненого 19.07.2023 року о 21:58 год. за допомогою спеціального технічного засобу Drager Alcotest відносно ОСОБА_3 , результат якого склав 0,23‰; направленням стосовно ОСОБА_3 на огляд з метою виявлення стану сп`яніння від 19.07.2023 року; актом огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних приладів, наявними в матеріалах справи відеозаписом №474938, 474605, в яких наведені обставини порушення водієм приписів п. 2.9.а ПДР, за що вона притягається до відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП. Доказів на спростування своєї вини ОСОБА_3 суду не надала.
Однак з такими висновками суду першої інстанції суд апеляційної інстанції погодитись не може виходячи з наступного.
Суд першої інстанції всупереч вимогам ст. ст. 245, 247, 251, 252, 280 КУпАП належним чином не встановив чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, тобто однобічно розглянув справу, без з`ясування фактичних обставин, що мають істотне значення для її розгляду, та не звернувши уваги на те, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом, що призвело до ухвалення незаконного рішення.
Приймаючи рішення по справі суд першої інстанції виходив з того, що дії ОСОБА_1 правильно кваліфіковані за ч. 1 ст. 130 КУпАП, оскільки він керував транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, що підтверджується результатами приладу Драгер; актом огляду на стан сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів; письмовими поясненнями ОСОБА_1 ; відеозаписом, проте з таким висновком суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції погодитися не може, виходячи з такого.
Газоаналізатори для вимірювання вмісту алкоголю у видихуваному повітрі Drager Alcotest є медичними виробами.
Настановою з експлуатації газоаналізатора Drager Alcotest визначено, що умовою правильної роботи приладу є суворе дотримання вимог експлуатації.
В Україні налаштування приладів Drager Alcotest здійснено на одиниці вимірювання «‰» (проміле).
Згідно ДСТУ OIML R 126 «Доказові аналізатори видихуваного повітря», Сертифікату перевірки типу UA.TR.001 101-17 від 05.10.2017 року та відповідно до Настанови з експлуатації Drager Alcotest границі допустимої похибки під час перевіряння типу, первинної повірки та повірки після ремонту складають: для масової концентрації алкоголю в крові:
-абсолютна похибка (?): ± 0,04 ‰ (проміле) у діапазоні від 0 до 0,8 ‰ (проміле);
-відносна похибка (?): ± 5,0 % у діапазоні від 0,8 до 4,0 ‰ (проміле);
-абсолютна похибка (?): ± (0,7R - 2,7) ‰ (проміле) у діапазоні понад 4,0 ‰ (R - еталонне значення масової концентрації алкоголю).
Згідно ДСТУ OIML R 126 «Доказові аналізатори видихуваного повітря», Сертифікату перевірки типу UA.TR.001 101-17 від 05.10.2017 року та відповідно до Настанови з експлуатації Drager Alcotest границі допустимої похибки під час експлуатування у робочих умовах навколишнього середовища від мінус 10°С до +40°С складають: для масової концентрації алкоголю в крові: 
-абсолютна похибка (?): ± 0,06 ‰ (проміле) у діапазоні від 0 до 0,8 ‰ (проміле);
-відносна похибка (?): ± 7,5 % у діапазоні від 0,8 до 4,0 ‰ (проміле);
-абсолютна похибка (?): ± (0,7R - 2,7) ‰ (проміле) у діапазоні понад 4,0 ‰ (R - еталон значення масової концентрації алкоголю).
При будь-якому використанні приладів Drager Alcotest необхідно повністю розуміти і суворо дотримуватись настанови (інструкції) з експлуатації.
Таким чином, офіційні дистриб`ютори виробника, вказують на наявність у пристрої Drager Alcotest допустимої виробником абсолютної похибки ± 0,06 ‰, яка на думку суду повинна бути врахована при проведенні огляду працівниками поліції, так і судом при розгляді справ про притягнення особи до адміністративної відповідальності.
Із дослідженого судом відеозапису вбачається, що ОСОБА_1 пройшов огляд на стан алкогольного сп`яніння за допомогою приладу Drager Alcotest, результат якого показав 0,23 ‰. Згідно роздруківки Драгер чеку, вбачається, що температура навколишнього середовища при проведенні огляду на стан алкогольного сп`яніння становила 2°С. 
Отже, за умови, того, що працівникам поліції достоіменно було відомо, що прилад вимірювальної техніки за допомогою якого проходять огляд на стан алкогольного сп`яніння має похибку, яка суттєво може вплинути на результат проходження такого огляду, працівники поліції повинні були доставити ОСОБА_1 до медичного закладу, оскільки в закладах охорони здоров`я, огляд проводиться не тільки шляхом продування Drager Alcotest, але й за допомогою лабораторних досліджень біо матеріалу, та інш. тестів. Із наданого відеозапису не вбачається того факту, що перед тим як увімкнути прилад Драгер, ОСОБА_1 було запропоновано самостійно вибрати запаковану герметично трубочку. Також із відеозапису вбачається, що працівник поліції прогрівав Драгер щоб він увімкнувся. Після того, як Драгер увімкнувся і Шутурминський пройшов огляд на стан алкогольного сп`яніння, працівники поліції питали, чи згоден він із результатом. Після того як ОСОБА_1 повідомив, що він із результатом не згоден, йому було запропоновано проїхати до медичного закладу і ОСОБА_4 погодився. Далі відеозапис переривається, і коли починається ОСОБА_1 з невідомих причин говорить про те, що він згоден із результатом і нікуди їхати не треба.
Так в апеляційній сказі ОСОБА_1 було зазначено, що працівники поліції психологічно тиснули на нього, щоб він погодився з результатом Драгеру, і відмовився їхати до медичного закладу. Це все відбувалось у проміжок часу, який не було зафіксовано на відеозаписі
Суд апеляційної інстанції не може не взяти до уваги дане посилання зважаючи на наступе.
Відповідно до положень п. 1.3, п. 3.3. Розділу ІІІ «Інструкції про порядок зберігання, видачі, приймання, використання нагрудних відеокамер (відео реєстраторів) працівниками патрульної поліції та доступ до відеозаписів з них», затвердженої наказом Департаменту патрульної поліції НПУ від 03.02.2016 року №100, необхідність відеофіксації: «використання нагрудних відеокамер (відео реєстраторів) як превентивного поліцейського заходу є важливим елементом функціонування патрульної поліції, покликаним гарантувати чесність, відкритість та антикорупційну спрямованість діяльності патрульної поліції».
Випадки застосування такого превентивного заходу: «нагрудна відеокамера (відео реєстратор) повинна активуватись працівником патрульної поліції та знаходитись у режимі відео-зйомки при будь-якому контакті з особами, зокрема, але не виключно: при оформленні дорожньо-транспортної пригоди; при перевірці документів; при поверхневому; при загрозі використання фізичної сили, спеціальних засобів або вогнепальної зброї; при наданні допомоги особам; у випадках, коли усвідомлення особою факту відео-фіксації її поведінки може сприяти вирішенню конфліктної ситуації. Відповідно до п. 3.5 Розділу ІІІ Інструкції, «після активації нагрудної відеокамери (відео реєстратора) все спілкування повинно бути записане безперервно».
Так із наданих матеріалів справи вбачається, що працівником поліції здійснювалась відеофіксація, відеозапис, який долучено до матеріалів справи не є безперервним та змістовним, оскільки відсутній проміжок часу, який би фіксував той факт саме з яких підстав ОСОБА_1 погодився із результатом газоаналізатора Драгер, та у зв`язку із чим відмовився від проходження огляду у медичному закладі. 
Невідомо з яких підстав, працівником поліції не фіксувалося подію яка сталася 15.01.2025 року безперервно, і з яких підстав камеру було вимкнено, що само по собі є порушенням вимог інструкції.
Отже, відеозапис, який міститься в матеріалах справи не можна вважати належним та допустимими доказом скоєння ОСОБА_1 правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП. 
Огляд особи на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, проведений з порушенням вимог цієї статті, вважається недійсним (ч. 5 ст. 266 КУпАП).
Пунктом 6 Порядку передбачено, що водій транспортного засобу, що відмовився від проведення огляду на місці зупинки транспортного засобу або висловив незгоду з його результатами, направляється поліцейським для проведення огляду до відповідного закладу охорони здоров`я.
На підставі наведеного, апеляційний суд вважає, що працівниками поліції була порушена процедура проведення огляду на стан сп`яніння, оскільки не було дотримано всіх законодавчо встановлених вимог щодо проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння, як наслідок, висновки результатів огляду, які стали підставою для складення протоколу відносно ОСОБА_1 не можуть вказувати на наявність у нього алкогольного сп`яніння під час керування транспортним засобом, а тому не можуть бути покладені в основу її винуватості, оскільки огляд, проведений з порушенням вимог ст. 266 КУпАП та положень вищевказаної інструкції, не може вважатися дійсним.
Аналізуючи зазначені докази в сукупності, апеляційний суд дійшов до висновку, що суд першої інстанції при винесенні оскаржуваної постанови всупереч ст. 251, 252 КУпАП з достатньою повнотою не дослідив та не перевірив докази у справі, що призвело до помилкових висновків в їх оцінці на предмет допустимості та достовірності, як доказів у справі та необґрунтованого притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 .
Судовий розгляд справ повинен відповідати загальним принципам, а саме: верховенству права, законності, рівності перед законом і судом, поваги до людської гідності, забезпечення права на свободу та особисту недоторканість, презумпції невинуватості та забезпечення доведеності вини, змагальності сторін та свободи в поданні ними суду своїх доказів і у доведеності перед судом їх переконливості, тощо.
Відповідно до положень КУпАП, обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події і складу адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом подання доказів.
Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених ст. 255 КУпАП.
Державні органи не мають права перекладати обов`язок доказування невинуватості на особу, відносно якої складено протокол про адміністративне правопорушення. Вимагання від особи представлення доказів на свій захист і спростування протоколу, є неприпустимим в розумінні принципу презумпції невинуватості, закріпленому в ст. 62 Конституції України.
Склад правопорушення - це наявність об`єктивних та суб`єктивних ознак, за наявності яких діяння вважається адміністративним правопорушенням. Відсутність хоча б однієї з цих ознак означає відсутність складу в цілому.
Вина є одним із елементів суб`єктивної сторони будь-якого правопорушення, а тому юридична відповідальність за загальним правилом можлива лише при винному вчиненні забороненого діяння чи бездіяльності.
Відповідно до ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Положення статті 62 Конституції України встановлюють, що обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачиться на її користь.
Згідно роз`яснень, які містяться в абзаці другому п. 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 01.11.1996 року за №9 «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя», визнання особи винуватою може мати місце лише за умови доведеності її вини.
Відповідно до ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
У рішенні ЄСПЛ від 21 липня 2011 року по справі «Коробов проти України» (Заява № 39598/03) Європейський суд з прав людини вказав, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом». Проте, така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпції факту.
Також, в справі «Пол і Одрі Едвардс проти Об`єднаного Королівства» (№46477/99), Європейський суд з прав людини зазначив, що компетентні органи завжди повинні докладати серйозних зусиль для з`ясування обставин справи і не повинні керуватись необдуманими або необґрунтованими висновками для розслідування, або в якості підстав для прийняття рішень.
У справі «Barbera, MesseguandJabardo v. Spain» від 06.12.1998 (п. 146) Європейський суд з прав людини встановив, що принцип презумпції невинності вимагає серед іншого, щоб, виконуючи свої обов`язки, судді не починали розгляд справи з упередженої думки, що особа скоїла правопорушення, яке ставиться їй в провину; всі сумніви, щодо її винуватості повинні тлумачитися на користь цієї особи.
Статтею 62 Конституції України закріплений принцип презумпції невинуватості, який передбачає, що ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість, а також, що всі сумніви стосовно доведеності вини особи, мають тлумачитись на її користь.
Згідно із положеннями ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставі та в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.
Враховуючи викладене, а також те, що в силу принципу презумпції невинуватості, апеляційний суд дійшов висновку, що в діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.
За таких обставин, провадження по справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, підлягає закриттю на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, який передбачає, що провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у разі відсутності складу адміністративного правопорушення.
У відповідності до п. 2 ч. 8 ст. 294 КУпАП, за наслідками розгляду апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції має право скасувати постанову та закрити провадження у справі.
Керуючись ст. ст. 7, 251,268, 280, 293, 294 КУпАП, суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 – задовольнити частково.
Постанову Кодимського районного суду Одеської області від 13 лютого 2025 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП – скасувати. 
Провадження по справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, закрити з підстав передбачених п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя Одеського 
апеляційного суду                                                        С.О. Погорєлова