ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 липня 2025 року	Львів	Справа № 380/2696/21 пров. № А/857/8397/25	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі :

головуючого судді :                                                  Кухтея Р.В.,
суддів :                                                                      Носа С.П., Шевчук С.М.,
з участю секретаря судового засідання :                     Демидюк О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу представниці позивача ОСОБА_1 - Скречко Марти-Марії Андріївни на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 14 січня 2025 року (ухвалене колегією суддів : головуючого-судді Качур Р.П., суддів Желік О.М., Лунь З.І., час ухвалення рішення 15 год 10 хв у м. Львові, повний текст судового рішення складено 24 січня 2025 року) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Окружного адміністративного суду міста Києва, Державної судової адміністрації України про виплату суддівської винагороди,

                                                       в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернувся в суд із адміністративним позовом до Окружного адміністративного суду міста Києва, Державної судової адміністрації України, в якому просив визнати протиправною бездіяльність Окружного адміністративного суду міста Києва щодо відмови у видачі наказу про скасування наказу Окружного адміністративного суду міста Києва №227/К від 06.09.2010 про відрахування його з 06.09.2010 зі штату Окружного адміністративного суду міста Києва із займаної посади голови суду та щодо відмови у видачі наказу про зарахування його до штату цього суду, поновити його на посаді судді Окружного адміністративного суду міста на посаді судді Окружного адміністративного суду міста Києва шляхом зобов`язання Окружного адміністративного суду міста Києва видати наказ, яким зарахувати його до складу суддів Окружного адміністративного суду міста Києва, зобов`язати Окружний адміністративний суд міста Києва видати наказ, яким зарахувати йому до стажу роботи на посаді судді Окружного адміністративного суду міста Києва час вимушеного прогулу за період з дня незаконного звільнення з 06.09.2010 до дня видання наказу про зарахування його на посаду судді (зарахування до штату) Окружного адміністративного суду міста Києва, зобов`язати Окружний адміністративний суд міста Києва видати наказ, яким нарахувати та виплатити йому суддівську винагороду за період з 06.09.2010 до дня ухвалення рішення у справі включно з урахуванням належних доплат та надбавок, стягнути з Державної судової адміністрації України на його користь суддівську винагороду за час вимушеного прогулу за період з 06.09.2010 до дня ухвалення рішення у справі включно з урахуванням належних доплат та надбавок, допустити негайне виконання рішення в частині поновлення його на посаді судді Окружного адміністративного суду міста Києва та стягнення суддівської винагороди, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу у межах суми стягнення за один місяць, стягнути з відповідачів на його користь судові витрати, включаючи витрати на професійну правничу допомогу, зобов`язати Окружний адміністративний суд міста Києва та ДСА України у п`ятиденний строк подати до суду звіт про виконання судового рішення, початок якого рахувати з наступного дня після одержання ними копій рішення суду на підставі частини першої статті 382 КАС України.
Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 25.05.2023 позовні вимоги були задоволені частково. Визнано протиправною бездіяльність Окружного адміністративного суду міста Києва щодо відмови у видачі наказу про зарахування ОСОБА_1 до штату цього суду, зобов`язано Окружний адміністративний суд міста Києва видати наказ, яким зарахувати ОСОБА_1 до штату суддів Окружного адміністративного суду міста Києва, зобов`язано Окружний адміністративний суд міста Києва видати наказ, яким зарахувати ОСОБА_1 до стажу роботи на посаді судді, зобов`язано Окружний адміністративний суд міста Києва видати наказ, яким зарахувати ОСОБА_1 до стажу роботи на посаді судді Окружного адміністративного суду міста Києва час з дня звільнення з 06.09.2010 по день видання наказу про зарахування ОСОБА_1 на посаду судді (зарахування до штату) Окружного адміністративного суду міста Києва, стягнуто за рахунок бюджетної програми КПКВ 0501150 “Виконання рішень судів на користь суддів та працівників апаратів судів”, розпорядником якої є Державна судова адміністрація України (ЄДРПОУ 26255795), на користь ОСОБА_1 суддівську винагороду за час вимушеного прогулу за період з 06.09.2010 по 25.05.2023 у сумі 3098604,33 грн, що визначена без утримання податків й інших обов`язкових платежів. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 19.10.2023 скасовано рішення Львівського окружного адміністративного суду від 25.05.2023 по справі №380/2696/21 та прийнято нове судове рішення, яким відмовлено ОСОБА_1 у задоволенні позовних вимог до Окружного адміністративного суду міста Києва, Державної судової адміністрації України про визнання протиправною бездіяльності, поновлення на посаді судді, зобов`язання до вчинення дій.
Постановою Верховного Суду від 11.06.2024 касаційну скаргу представниці позивача ОСОБА_1 – адвокатки Скречко М.-М.А. задоволено частково. Постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 19.10.2023 по справі №380/2696/21 скасовано. Рішення Львівського окружного адміністративного суду від 25.05.2023 по справі №380/2696/21 скасовано в частині стягнення на користь ОСОБА_1 суддівської винагороди за час вимушеного прогулу. У цій частині справу направлено на новий розгляд до Львівського окружного адміністративного суду. Змінено абзац восьмий резолютивної частини рішення Львівського окружного адміністративного суду від 25.05.2023 та викладено його в такій редакції: “Стягнути з бюджетних асигнувань Окружного адміністративного суду міста Києва на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі : 50000 грн”.
При новому розгляді, рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 14.01.2025 позовні вимоги було задоволено частково. Стягнуто за рахунок бюджетної програми КПКВ 0501150 Виконання рішень судів на користь суддів та працівників апаратів судів, розпорядником якої є Державна судова адміністрація України, на користь ОСОБА_1 суддівську винагороду за час вимушеного прогулу за період з 06.09.2010 по 24.12.2024 включно у сумі 6418842,38 грн, що визначена без утримання податків й інших обов`язкових платежів. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, представниця позивача Скречко М.-М.А. подала апеляційну скаргу, в якій через неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального та порушення норм процесуального права просить його скасувати та прийняти постанову, якою змінити оскаржуване рішення в частині стягнення за рахунок бюджетної програми КПКВ 0501150 “Виконання рішень судів на користь суддів та працівників апаратів судів”, розпорядником якої є ДСА України, стягнувши на користь ОСОБА_1 суддівську винагороду за час вимушеного прогулу за період з 06.09.2010 по 24.12.2024 у сумі 13939670,62 грн, що визначена без утримання податків й інших обов`язкових платежів, а також компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати суддівської винагороди за час вимушеного прогулу в розмірі 1574474,74 грн, а також стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Окружного адміністративного суду міста Києва на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу, понесені в суді апеляційної інстанції.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що рішення суду оскаржується в частині обрахунку належних до виплати сум, тобто неправомірного зменшення суми стягнення суддівської винагороди за час вимушеного прогулу позивача. Судом першої інстанції невірно розраховано суддівську винагороду позивача ОСОБА_1 за період квітень-травень 2010 року, оскільки, розраховуючи середньоденну суддівську винагороду, помилково врахував 39 робочих днів у квітні – травні 2010 року, тоді як правильна кількість робочих днів квітні – травні 2010 року – 38. Відтак, суд помилково розрахував середньоденну суддівську винагороду позивача у розмірі 925,62 грн (36099,24 грн./39 робочих днів). Натомість, правильний розрахунок такий : 36099,24 грн (загальна сума заробітної плати за два попередні місяці перед звільненням) / 38 днів (кількість робочих днів за квітень-травень) = 949,98 грн. Відтак, суддівська винагорода ОСОБА_1 за період з 06.09.2010 по 31.12.2011 складає 318 243,30 грн, замість невірно розрахованих судом 310 082,70 грн. Суд першої інстанції безпідставно не врахував положення абз.6 п.1 розділу 3 XII “Прикінцеві положення” Закону України “Про судоустрій і статус суддів” №2453-VI від 07.07.2010 (що діяло в період з 01.01.2011 по 28.03.2015), відповідно до якого, статті 129, 130 цього Закону щодо суддівської винагороди та допомоги на оздоровлення вводяться в дію з 01.01.2012. Суддівська винагорода, нарахована судді відповідно до цього Закону з 01.01.2012 за повний відпрацьований місяць, не може бути меншою, ніж його середній дохід за попередні 12 місяців. Згідно п.2 долученого до апеляційної скарги розрахунку, сума доплати різниці суддівської винагороди за 2012 рік складає 53 017 грн. З урахуванням помилкового збільшення судом загального розміру суддівської винагороди позивача на 7 373,50 грн за період з 01.10.2012 по 30.11.2012 (судом розраховано 46 956 грн замість 31 304 грн), різниця між визначеною позивачем сумою суддівської винагороди за 2012 в розмірі 237 495 грн та розрахованою судом в розмірі 200 130 грн становить 37 365 грн. Позивач погоджується з розміром нарахованої йому судом суддівської винагороди за період з 01.01.2013 по 01.02.2015 та не оспорює таку. Суд першої інстанції взагалі не здійснив розрахунку суддівської винагороди за лютий 2015 року та не врахував таку до загальної суми. Відповідно до п.4 долученого до апеляційної скарги розрахунку належна до виплати позивачу сума суддівської винагороди за період з 01.02.2015 по 28.02.2015 складає 22 533 грн. Здійснюючи розрахунок суддівської винагороди за березень 2015 року, суд допустив технічну помилку, що призвело до зменшення належної позивачу суми, зокрема, за період з 01.03.2015 по 30.03.2015 розмір суддівської винагороди позивача становить 22 533 грн, а не 21 547 грн, як вказано судом. Суд першої інстанції протиправно застосував при розрахунку суддівської винагороди позивача ч.10 ст.133 Закону України “Про судоустрій і статус суддів” №2453-VI, яка набрала чинності 28.03.2015, внаслідок чого протиправно зменшив належну позивачу до виплати суддівську винагороду за період з 01.04.2015 по 24.12.2024. Згідно вказаної вище норми суддя, який не здійснює правосуддя (крім випадків тимчасової непрацездатності, перебування судді у щорічній оплачуваній відпустці), не має права на отримання доплат до посадового окладу. Відтак, враховуючи зазначену норму, суд першої інстанції обрахував суму суддівської винагороди позивача без урахування надбавок і доплат. Такий підхід Верховного Суду щодо відсутності підстав для нарахування та виплати позивачу надбавки за вислугу років та за науковий ступінь у зв`язку із нездійсненням правосуддя вважає необґрунтованим та безпідставним, оскільки у Законі №2453-VI на час звільнення позивача була відсутня норма, згідно якої суддя, який не здійснює правосуддя (крім випадків тимчасової непрацездатності, перебування судді у щорічній оплачуваній відпустці), не має права на отримання доплат до посадового окладу. Така норма в означеному законі з`явилася лише після викладення Закону №2453-VI в редакції Закону №192-VIII від 12.02.2015 “Про забезпечення права на справедливий суд” та набрала чинності 28.03.2015. Тобто, впродовж 4,5 років з дня незаконного звільнення позивача норми, яка б обмежувала його право на виплату суддівської винагороди з урахуванням всіх доплат не існувало. За таких умов, у позивача існували легітимні очікування, що у разі його поновлення на посаді судді після незаконного звільнення, буде відновлене і його право на стягнення суддівської винагороди за час вимушеного прогулу з урахуванням тих доплат, котрі йому належать згідно закону. Отже, положення Закону №2453-VI в редакції Закону №192-VIII від 12.02.2015 щодо обмеження права судді на отримання доплат до посадового окладу у разі не здійснення правосуддя (крім випадків тимчасової непрацездатності, перебування судді у щорічній оплачуваній відпустці) у взаємозв`язку зі статтею 58 Конституції України застосовуються до тих відносин, які виникли після набрання ним чинності, а отже після 28.03.2015. В цьому контексті наголошує, що такий підхід щодо застосування до незаконно звільненого судді ч.10 ст.133 Закону України “Про судоустрій і статус суддів” є дискримінаційним, не відповідає засаді верховенства права та суперечить Конституції України. Беручи до уваги той підхід, котрий закладений у мотивувальній частині рішення Конституційного Суду України від 04.12.2018 №11-р/2018, застосування ч.10 ст.133 Закону №2453-VI та/або ч.10 ст.135 Закону №1402 у випадках, коли суддя був незаконно звільнений не відповідає Конституції (суперечить ч.1, 2 ст.126) та не може враховуватись судом. Вважає, що неврахування судом першої інстанції надбавок та доплат до суддівської винагороди ОСОБА_1 за період з 2015 по 2024 роки включно порушує його право на ефективний засіб правового захисту та ґрунтується на дискримінаційній нормі ч.10 ст.133 Закону України “Про судоустрій і статус суддів”. Позивач ОСОБА_1 у зазначений вище період не здійснював правосуддя з причин, що не залежали від його волі, а саме внаслідок його незаконного звільнення та протиправного незарахування до штату суддів Окружного адміністративного суду міста Києва.  Починаючи з 31.05.2018 позивач має безумовне право на виплату суддівської винагороди з урахуванням всіх доплат, що встановлені законом. Суд першої інстанції безпідставно не застосував при розрахунку суддівської винагороди позивача передбачений Законом України “Про судоустрій і статус суддів” від 02.06.2016 регіональний коефіцієнт 1,25. При цьому, суд врахував висновки Верховного Суду, які не є релевантними з обставинами цієї справи, оскільки у приведених судом судових рішеннях не йшлося про незаконне звільнення. Розраховуючи суддівську винагороду за період з 01.12.2024 по 24.12.2024, суд першої інстанції допустив помилку у розрахунку, оскільки зменшив розмір суддівської винагороди за вказаний період з 48 820,65 грн до 48 728,18 грн. Також судом першої інстанції безпідставно відмовлено позивачу у стягненні індексації суддівської винагороди.
Відповідачі не скористалися правом подачі відзиву на апеляційну скаргу у встановлений судом строк.
Інші учасники, в судове засідання не з`явилися, хоча були належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи. При цьому, колегія суддів не вбачає підстав для відкладення судового засідання та вважає за можливе провести апеляційний розгляд за їх відсутності.
Заслухавши суддю-доповідача, ОСОБА_1 та його представниці Скречко М.-М.А., які підтримали апеляційну скаргу, представника відповідача Карапетяна А.С., який заперечив проти її задоволення, дослідивши наявні по справі матеріали та доводи апеляційної скарги в їх сукупності, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, виходячи з наступного.
Як видно з матеріалів справи, ОСОБА_1 у червні 1990 року сесією Львівської обласної ради обраний суддею Личаківського районного суду міста Львова. Постановою Верховної Ради України № 1617-ІІІ від 06.04.2000 обраний суддею цього суду безстроково. Указом Президента України № 52/2001 від 25.01.2021 переведений на посаду судді Франківського районного суду міста Львова. Постановою Верховної Ради України № 2335-ІІІ від 22.03.2001 обраний суддею арбітражного (господарського) суду міста Києва. Постановою Верховної Ради України №3565-ІV від 16.03.2006 обраний безстроково суддею окружного адміністративного суду міста Києва, Указом Президента України № 501/2006 від 09.06.2006 призначений головою цього суду.
Пунктом 4 Наказу Окружного адміністративного суду міста Києва № 3/к від 19.06.2006 Про встановлення надбавок визначено ОСОБА_1 виплачувати надбавку за вислугу років в розмірі 30%.
Відповідно до Наказу Окружного адміністративного суду міста Києва № 74/к від 19.06.2007 Про виплату надбавки за вислугу років голові суду ОСОБА_1 з 25.06.2007 виплачувати надбавку за вислугу років у розмірі 40% (стаж державної служби – 25 років).
17.05.2010 Вищою радою юстиції ухвалені рішення “Про внесення подання до Верховної Ради України про звільнення ОСОБА_1 з посади судді окружного адміністративного суду міста Києва за порушення присяги” № 344/0/15-10 та № 345/0/15-10 (далі Рішення № 344/0/15-10, Рішення № 345/0/15-10).
21.05.2010 за вихідним №17/0/12-10 до Верховної Ради України надіслано подання Вищої ради юстиції про звільнення судді ОСОБА_1 з посади судді Окружного адміністративного суду міста Києва у зв`язку з порушенням присяги.
Постановою Верховної Ради України № 2316-VI від 03.06.2010 (далі Постанова № 2316-VI ) ОСОБА_1 звільнено з посади судді Окружного адміністративного суду міста Києва у зв`язку з порушенням присяги судді.
У травні 2010 року ОСОБА_1 звернувся до Вищого адміністративного суду України з позовом про визнання незаконними та скасування Рішення №344/0/15-10, Рішення №345/0/15-10 та Постанови №2316-VI, однак Вищий адміністративний суд України відмовив у задоволенні вказаного позову, про що 13.08.2010 ухвалено рішення.
Наказом Окружного адміністративного суду міста Києва № 227/к від 06.09.2010 відраховано з 06.09.2010 зі штату Окружного адміністративного суду міста Києва із займаної посади Голови суду – ОСОБА_1 .
19.01.2017 ЄСПЛ ухвалив рішення у справі “Куликов та інші проти України”, у тому числі за заявою ОСОБА_1 №9740/11, яким постановив, що Україна порушила стосовно позивача: пункт 1 статті 6 Конвенції у зв`язку з недотриманням принципів незалежності та безсторонності; статтю 8 Конвенції, якою кожному гарантується право на повагу до приватного і сімейного життя.
У квітні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до Верховного Суду України із заявою про перегляд постанови Вищого адміністративного суду України від 13.08.2010 та просив прийняти нове рішення про задоволення позову.
Верховний Суд України постановою від 03.07.2017 частково задовольнив заяву ОСОБА_1 , скасував постанову Вищого адміністративного суду України від 13.08.2010 та направив цю справу на новий розгляд до Вищого адміністративного суду України.
Вищий адміністративний суд України 07.12.2017 у справі №800/305/17 прийняв постанову про часткове задоволення позовних вимог, визнав незаконними та скасував Рішення “Про внесення подання до Верховної Ради України про звільнення ОСОБА_1 з посади судді окружного адміністративного суду міста Києва за порушення присяги” №344/0/15-10, Рішення №345/0/15-10. Визнав незаконною та скасував Постанову №2316-VI у частині звільнення ОСОБА_1 з посади судді Окружного адміністративного суду міста Києва у зв`язку з порушенням присяги судді.
Постановою Великої Палати Верховного Суду від 31.05.2018 у справі №800/305/17 постанову Вищого адміністративного суду України від 07.12.2017 в частині відмови у задоволенні позовних вимог скасовано та прийнято в цій частині нову постанову, якою позов задоволено частково. Передано на повторний розгляд Вищої ради правосуддя вирішення питання щодо наявності підстав для притягнення ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності.
26.01.2021, дотримуючись принципу обов`язковості виконання судового рішення, Вища рада правосуддя здійснила перевірку наявності підстав для притягнення ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності, розглянувши матеріали щодо наявності підстав для звільнення ОСОБА_1 з посади судді Окружного адміністративного суду м. Києва, Вища рада правосуддя прийняла рішення “Про відмову у звільненні ОСОБА_1 з посади судді Окружного адміністративного суду міста Києва”.
Наказом Окружного адміністративного суду міста Києва № 103/к від 25.12.2024 зараховано ОСОБА_1 до штату суддів Окружного адміністративного суду міста Києва і зараховано до стажу роботи на посаді судді Окружного адміністративного суду міста Києва час з дня звільнення з 06.09.2010 по 25.12.2024.
Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції обрахував суму суддівської винагороди позивача з урахуванням висновків Верховного Суду, викладених у постанові від 11.06.2024 та відхилив доводи його представниці про наявність підстав для обчислення спірної винагороди з урахуванням надбавок і доплат. Щодо наведених позивачем у розрахунку суддівської винагороди індексації, суд зазначив, що у пункті 5 прохальної частини заяви про уточнення позовних вимог позивач просив суд стягнути з ДСА України на його користь суддівську винагороду за час вимушеного прогулу за період з 09.09.2010 по день ухвалення судового рішення включно з урахуванням належних доплат та надбавок. Проте індексація не є ні доплатою, ні надбавкою до суддівської винагороди, а тому не бралася до уваги при визначенні суми останньої, яку слід стягнути на користь позивача. Обираючи варіант ефективного способу захисту порушеного права позивача, суд дійшов висновку про необхідність стягнення за рахунок бюджетної програми КПКВ 0501150 Виконання рішень судів на користь суддів та працівників апаратів судів, розпорядником якої є ДСА України на користь позивача суддівську винагороду за час вимушеного прогулу за період з 06.09.2010 по 24.12.2023 у сумі 6418842,38 грн, яку визначено без утримання податків й інших обов`язкових платежів.
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, вважає їх вірними та такими, що ґрунтуються на правильному застосуванні норм матеріального права та з дотриманням норм процесуального права, а також при повному, всебічному та об`єктивному з`ясуванні всіх обставин, що мають значення для справи, виходячи з наступного.
Згідно ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Рішення суду першої інстанції оскаржується позивачем в частині стягнення суддівської винагороди за час вимушеного прогулу, а тому суд апеляційної інстанції не надає правової оцінки спірним правовідносинам у іншій частині не оскарженій сторонами та не вбачає підстав для застосування положень частини другої цієї статті.
В апеляційній скарзі представниця позивача просить змінити оскаржуване рішення в частині стягнення за рахунок бюджетної програми КПКВ 0501150 “Виконання рішень судів на користь суддів та працівників апаратів судів”, розпорядником якої є ДСА України, стягнувши на користь ОСОБА_1 суддівську винагороду за час вимушеного прогулу за період з 06.09.2010 по 24.12.2024 у сумі 13939670,62 грн, що визначена без утримання податків й інших обов`язкових платежів, а також компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати суддівської винагороди за час вимушеного прогулу в розмірі 1574474,74 грн.
Спеціальним законом, що визначає організацію судової влади та здійснення правосуддя в Україні, що функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів і забезпечує право кожного на справедливий суд є Закон України “Про судоустрій та статус суддів” №1402-VIII від 02.06.2016 (далі – Закон №1402).
Згідно п.1 ч.5 ст.48 Закону №1402, незалежність судді забезпечується, з-поміж іншого, особливим порядком його призначення, притягнення до відповідальності, звільнення і припинення повноважень.
Згідно ст.111 Закону України “Про судоустрій і статус суддів” №2453-VI від 07.07.2010 (далі – Закон №2453), чинного на час виникнення спірних правовідносин, суддя суду загальної юрисдикції міг бути звільнений з посади органом, який його обрав або призначив, виключно з підстав, визначених частиною п`ятою статті 126 Конституції України, за поданням Вищої ради юстиції.
Частинами 3 та 5 статті 116 Закону №2453 передбачено, що звільнення судді з посади на підставі порушення ним присяги судді відбувається за поданням Вищої ради юстиції після розгляду цього питання на її засіданні відповідно до Закону України “Про Вищу раду юстиції”.
На підставі подання Вищої ради юстиції Верховна Рада України приймає постанову про звільнення судді з посади.
Відповідно до ч.2, 3 ст.116 Закону №2453, питання про звільнення з посади судді, обраного безстроково, розглядається на пленарному засіданні Верховної Ради України без висновку комітетів Верховної Ради України та будь-яких перевірок.
Повноваження судді припиняються з дня прийняття Верховною Радою України постанови про звільнення з посади судді.
Згідно п.4 ч.1 ст.24 Закону №2453, на голову суду покладено обов`язок видавати на підставі акта про призначення (обрання) суддею чи звільнення судді з посади відповідний наказ.
Наказом Окружного адміністративного суду м. Києва № 227/к від 06.09.2010 відраховано з 06.09.2010 зі штату Окружного адміністративного суду м. Києва із займаної посади Голови суду – ОСОБА_1 .
Наказом Окружного адміністративного суду міста Києва № 103/к від 25.12.2024 зараховано ОСОБА_1 до штату суддів Окружного адміністративного суду м. Києва і зараховано до стажу роботи на посаді судді Окружного адміністративного суду міста Києва час з дня звільнення з 06.09.2010 по 25.12.2024.
Колегія суддів враховує висновки Верховного Суду, викладені у рішенні від 11.06.2024 по справі №380/2696/21, де суд вказав, що ОСОБА_1 з урахуванням встановлених судовими рішеннями обставин протиправності постанови Верховної Ради України про звільнення його з посади судді та, як наслідок, її скасування, був позбавлений можливості здійснювати правосуддя через обставини, які не залежали від нього особисто, а відтак ОСОБА_1 є таким, який знаходився у вимушеному прогулі і враховуючи обставини справи, хронологію подій та вину роботодавця у незаконному звільненні позивача з роботи, період з 06.09.2010 до видання наказу про його зарахування на посаду судді (зарахування до штату) Окружного адміністративного суду міста Києва є таким, який має бути зарахований до стажу ОСОБА_1 на посаді судді відповідного суду.
Щодо стягнення суддівської винагороди, яку належить стягнути за спірний період суд вказав, що в частині застосування регіонального коефіцієнта до посадового окладу судді пов`язується законодавцем із розташуванням суду, в якому суддя здійснює судочинство, а також із фактом здійснення суддею правосуддя у відповідному суді.
Верховний Суд дійшов висновку, що застосування регіонального коефіцієнта до посадового окладу судді, який не здійснює правосуддя не передбачено Законом №1402.
Щодо розміру недоотриманої суддівської винагороди ОСОБА_1 вказав, що такий повинен обраховуватись відповідно до розмірів посадових окладів судді місцевого суду у відповідних редакціях Закону України «Про судоустрій і статус суддів» за кожний період незаконного увільнення його від виконання своїх суддівських повноважень.
Щодо розміру суддівської винагороди, який не виплачений позивачу внаслідок протиправного відрахування його зі штату суддів Окружного адміністративного суду міста Києва, колегія суддів виходить з наступного.
При обрахунку недоотриманої суддівської винагороди суд першої інстанції вірно застосував п. 2 і 8 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №100 від 08.02.1995, де середньоденний заробіток для нарахування виплат за час вимушеного прогулу обчислюється діленням фактичної заробітної плати за останні два календарних місяці роботи, що передували вимушеному прогулу, на число фактично відпрацьованих днів упродовж цих двох календарних місяців. Обчислений середньоденний заробіток множать на кількість днів вимушеного прогулу.
Згідно довідки Окружного адміністративного суду міста Києва № 04-6/53 від 27.02.2013, загальна сума заробітної плати та грошового утримання за два попередні місяці перед звільненням складає 36099,24 грн. Кількість робочих днів у квітні – травні 2010 року – 39. Отже, середньоденна суддівська винагорода позивача складає 925,62 грн (36099,24 грн./39 робочих днів).
Відповідно до листа Міністерства праці та соціальної політики України №9681/0/14-07/13 від 25.08.2009 кількість робочих днів у 2010 році складала: вересень 2010 року – 22; жовтень 2010 року – 21; листопад 2010 року – 22; грудень 2010 року – 23.
Суддівська винагорода з 06.09.2010 по 30.09.2010 складає – 17 586,78 (сімнадцять тисяч п`ятсот вісімдесят шість) гривень 78 копійок (925,62 грн. х 19 днів (22 дні-3 дні, в зв`язку із звільненням з 06.09.2010 року).
Суддівська винагорода з 01.10.2010 по 31.12.210 – 61 090,92 грн (925,62 грн. х 66 робочих днів).
Згідно листа Міністерства праці та соціальної політики України № 9111/0/14-10/13 від 25.08.2010 кількість робочих днів у 2011 році складала 250.
Суддівська винагорода з 01.01.2011 по 31.12.2011 складає 231405,00 грн (925,62 грн. х 250 днів).
Як вірно врахував суд першої інстанції, суддівська винагорода регулюється цим Законом, Законом України «Про Конституційний Суд України» та не може визначатися іншими нормативно-правовими актами (п. 1 ст. 133 Закону № 2453).
Суддівська винагорода складається з посадового окладу та доплат за: 1) вислугу років; 2) перебування на адміністративній посаді в суді; 3) науковий ступінь; 4) роботу, яка передбачає доступ до державної таємниці (п. 2 ст. 133 Закону № 2453).
Згідно ч.3 ст.133 Закону №2453, посадовий оклад судді місцевого суду встановлюється у розмірі 15 мінімальних заробітних плат, визначених законом, що запроваджується поетапно: з 1 січня 2011 року - 6 мінімальних заробітних плат; з 1 січня 2012 року - 8 мінімальних заробітних плат; з 1 січня 2013 року - 10 мінімальних заробітних плат; з 1 січня 2014 року - 12 мінімальних заробітних плат; з 1 січня 2015 року - 15 мінімальних заробітних плат (п.3 ст.133 Закону № 2453-VI).
Суддям виплачується щомісячна доплата за вислугу років у розмірі: за наявності стажу роботи до 5 років - 15 відсотків, більше 5 років - 20 відсотків, більше 10 років - 30 відсотків, більше 15 років - 40 відсотків, більше 20 років - 50 відсотків, більше 25 років - 60 відсотків, більше 30 років - 70 відсотків, більше 35 років - 80 відсотків посадового окладу (пункт 5 статті 133 цього Закону).
Разом з тим, суддя, який не здійснює правосуддя (крім випадків тимчасової непрацездатності, перебування судді у щорічній оплачуваній відпустці), не має права на отримання доплат до посадового окладу (ч.10 ст.133 Закону №2453).
Мінімальна заробітна плата в Україні з 2012 по 2016 рік.
Мінімальна зарплата з 01.01.2012 по 31.03.2012 - 1073,00 грн.; з 01.04.2012 по 30.06.2012 - 1094,00 грн.; з 01.07.2012 по 30.09.2012 - 1102,00 грн.; з 01.10.2012 по 30.11.2012 - 1118,00 грн.; з 01.12.2012 по 31.12.2012 - 1134,00 грн.; з 01.01.2013 по 30.11.2013 - 1147,00 грн.; з 01.12.2013 по 31.08.2015 - 1218,00 грн.; з 01.09.2015 по 30.04.2016 - 1378,00 грн.; з 01.05.2016 по 30.11.2016 - 1450,00 грн.; з 01.12.2016 по 31.12.2016 - 1600,00 грн.
Розміри мінімальної заробітної плати встановлені Законами України «Про Державний бюджет України на 2012 рік» (№ 4282-VI), «Про Державний бюджет України на 2013 рік» (№ 5515- VI), «Про Державний бюджет України на 2014 рік» (№ 719- VIІ), Про Державний бюджет України на 2015 рік» (№ 80- VIІІ), «Про Державний бюджет України на 2016 рік» (№ 928-VIII).
Наказом голови Окружного адміністративного суду міста Києва №74/л від 19.06.2007 встановлено з 25.06.2007 виплачувати надбавку за вислугу років у розмірі 40% та вказано про стаж державної служби 25 років ОСОБА_1 .
З урахуванням відомостей, що містяться в наказі Окружного адміністративного суду міста Києва № 74/к від 19.06.2007, який дає право на виплату надбавки за вислугу років судді, станом на 01.01.2012 вислуга років ОСОБА_1 становить більш ніж 25 років.
Відповідно до ч.5 ст. 129 Закону №2453, щомісячна доплата за вислугу років ОСОБА_1 становила б 60 відсотків посадового окладу.
Відповідно до Диплому кандидата наук НОМЕР_1 має право на щомісячну доплату за науковий ступінь кандидата наук в розмірі 15 відсотків посадового окладу судді.
Судом встановлено, що суддівська винагорода за період з 01.01.2012 по 31.12.2012 складає 200130,00 грн, в тому числі: суддівська винагорода за період з 01.01.2012 по 31.12.2012 - 45066 грн, де: посадовий оклад – 8584,00 грн (1073,00 грн х 8 мін. з/пл.); доплата за вислугу років – 5150,40 грн (60 відсотків від посадового окладу); доплата за науковий ступінь – 1287,60 грн (15 відсотків від посадового окладу); за період з 01 квітня 2012 року по 30 червня 2012 року – 45948 грн, де: посадовий оклад – 8752,00 грн (1094,00 грн х 8 мін. з/пл.); доплата за вислугу років – 5251,20 грн (60 відсотків від посадового окладу); доплата за науковий ступінь – 1312,80 грн (15 відсотків від посадового окладу); за період з 01 липня 2012 року по 30 вересня 2012 року – 46284 грн, де: посадовий оклад – 8816,00 грн (1102,00 грн х 8 мін. з/пл.); доплата за вислугу років – 5289,60 грн (60 відсотків від посадового окладу); доплата за науковий ступінь – 1322,40 грн (15 відсотків від посадового окладу);  за період з 01 жовтня 2012 року по 30 листопада 2012 року – 46956 грн., де: посадовий оклад – 8944,00 грн. (1118,00 грн х 8 мін. з/пл.); доплата за вислугу років – 5366,40 грн. (60 відсотків від посадового окладу); доплата за науковий ступінь – 1341,60 грн. (15 відсотків від посадового окладу); за період з 01 грудня 2012 року по 31 грудня 2012 року – 15876 грн, де: 1) посадовий оклад – 9072,00 грн (1134,00 грн х 8 мін. з/пл.); 2) доплата за вислугу років – 5443,20 грн (60 відсотків від посадового окладу); 3) доплата за науковий ступінь – 1360,80 грн (15 відсотків від посадового окладу); за період з 01 січня 2013 року по 30 червня 2013 року – 120435,00 грн, в тому числі: посадовий оклад – 11470,00 грн (1147,00 грн х 10 мін. з/пл.); доплата за вислугу років – 6882,00 грн (60 відсотків від посадового окладу); доплата за науковий ступінь – 1720,50 грн (15 відсотків від посадового окладу).
З липня 2013 року стаж ОСОБА_1 , який дає право на виплату надбавки за вислугу років складав би понад 30 років. Отже, щомісячна доплата за вислугу років становила б 70 відсотків посадового окладу.
Суддівська винагорода за період з 01.07.2013 по 30.11.2013 – 106097,50 грн, в тому числі: посадовий оклад – 11470,00 грн (1147,00 грн х 10 мін. з/пл.); доплата за вислугу років – 8029,00 грн (70 відсотків від посадового окладу); доплата за науковий ступінь – 1720,50 грн (15 відсотків від посадового окладу).
Суддівська винагорода за період з 01.12.2013 по 31.12.2013 складає 22533,00 грн, в тому числі: посадовий оклад – 12180,00 грн (1218,00 грн х 10 мін. з/пл.); доплата за вислугу років – 8526,00 грн (70 відсотків від посадового окладу); доплата за науковий ступінь – 1827,00 грн. (15 відсотків від посадового окладу).
Суддівська винагорода за період з 01.01.2014 по 31.12.2014 становить 270396,00 грн, де: посадовий оклад – 12180,00 грн (1218,00 грн х 10 мін. з/пл.); доплата за вислугу років – 8526,00 грн (70 відсотків від посадового окладу); доплата за науковий ступінь – 1827,00 грн (15 відсотків від посадового окладу).
Суддівська винагорода за період з 01.01.2015 по 01.02.2015 становить 22533,00 грн, в тому числі: посадовий оклад – 12180,00 грн (1218,00 грн. х 10 мін. з/пл.); доплата за вислугу років – 8526,00 грн (70 відсотків від посадового окладу); доплата за науковий ступінь – 1827,00 грн (15 відсотків від посадового окладу).
Відповідно до ч.10 ст.133 Закону України «Про забезпечення права на справедливий суд» №192-VIII від 12.02.2015, яким внесено зміни у Закон №2453, які набрали чинності 28.03.2015 суддя, який не здійснює правосуддя (крім випадків тимчасової непрацездатності, перебування судді у щорічній оплачуваній відпустці), не має права на отримання доплат до посадового окладу.
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо обрахунку суми суддівської винагороди позивача з урахуванням висновків Верховного Суду, викладених у постанові від 11.06.2024.
Отже, суд вірно відхилив доводи представниці позивача про наявність підстав для обчислення спірної винагороди з урахуванням надбавок і доплат.
Колегія суддів зазначає, що суддівська винагорода за період з 01.03.2015 по 30.03.2015, з урахуванням змін до Закону №2453, становить 21547 грн, де: посадовий оклад – 12180,00 грн (1218,00 грн х 10 мін. з/пл.); доплата за вислугу років – 7714,00 грн. (8526 грн – 812 грн); доплата за науковий ступінь – 1653,00 грн (1827 грн – 174 грн); за період з 01.04.2015 по 31.08.2015 становить 60900 грн, де: посадовий оклад – 12180 грн; за період з 01.09.2015 по 30.04.2016 становить 110240 грн, де: посадовий оклад - 13780 грн; за період з 01.05.2016 по 30.11.2016 становить 101500 грн, де: посадовий оклад - 14500 грн; за період з 01.12.2016 по 31.12.2016 становить 16000 грн, де: посадовий оклад - 16000 грн; за період з 01.01.2017 по 31.12.2017 становить 288000 грн, де: посадовий оклад - 24000 грн; за період з 01.01.2018 по 31.12.2018 становить 422880 грн, де: посадовий оклад - 35240 грн; за період з 01.01.2019 по 31.12.2019 становить 576300 грн, де: посадовий оклад - 48025 грн; за період з 01.01.2020 по 31.12.2020 становить 756720 грн, де: посадовий оклад - 63060 грн; за період з 01.01.2021 по 30.11.2024 становить 2963820 грн, де: посадовий оклад - 63060 грн; за період з 01.12.2024 по 24.12.2024 становить 48728,18 грн, де: посадовий оклад - 63060 грн.
Щодо проведення індексації, суд першої інстанції слушно зауважив, що така не є ні доплатою, ні надбавкою до суддівської винагороди, а тому не враховується при визначенні суми суддівської винагороди, яку слід стягнути на користь позивача.
Відповідно до ч.1 ст.151 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» Державна судова адміністрація України є державним органом у системі правосуддя, який здійснює організаційне та фінансове забезпечення діяльності органів судової влади у межах повноважень, установлених законом.
Згідно ч.4 ст.148 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» функції розпорядника бюджетних коштів щодо місцевих судів здійснюють територіальні управління Державної судової адміністрації України.
При цьому, за правилами пункту 25 Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 845 від 03.08.2011, у разі наявності у боржника або головного розпорядника бюджетних коштів окремої бюджетної програми для забезпечення виконання рішень суду безспірне списання коштів здійснюється лише за цією бюджетною програмою.
В той, же час списання коштів за судовими рішеннями, боржником за якими є державний орган, можливе у тому випадку, коли способом захисту порушеного права буде стягнення коштів, що і було застосовано судом першої інстанції при вирішенні спірних правовідносин.
Враховуючи вищенаведене, колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції про наявність правових підстав для стягнення за рахунок бюджетної програми КПКВ 0501150 “Виконання рішень судів на користь суддів та працівників апаратів судів”, розпорядником якої є Державна судова адміністрація України на користь ОСОБА_1 суддівську винагороду за час вимушеного прогулу за період з 06.09.2010 по 24.12.2024 включно у сумі 6418842, 38 грн, що визначена без утримання податків й інших обов`язкових платежів.
Відповідно до ч.2 ст.6 КАС України та ст.17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини», суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) та практику Європейського Суду з прав людини (далі ЄСПЛ) як джерела права.
Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків суду, судом апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив ЄСПЛ у справі «Проніна проти України» (рішення від 18.07.2006).
Зокрема, у пункті 23 рішення ЄСПЛ зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи, що і зроблено апеляційним судом переглядаючи рішення суду першої інстанції, аналізуючи відповідні доводи скаржника.
Так, у рішенні від 10.02.2010 у справі «Серявін та інші проти України» ЄСПЛ наголосив на тому, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (RuizTorija v. Spain) від 09.12.1994). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (рішення у справі «Суомінен проти Фінляндії» (Suominen v. Finland) від 01.07.2003). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (рішення у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії» (Hirvisaari v. Finland) від 27.09.2001).
Інші зазначені в апеляційній скарзі обставини, окрім вищеописаних, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування.
Згідно ст.316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що оскаржуване рішення ухвалене відповідно до норм матеріального та процесуального права, а висновки суду першої інстанції ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному з`ясуванні всіх обставин, що мають значення для справи, які не спростовані доводами апеляційної скарги, у зв`язку з чим відсутні підстави для її задоволення.

Керуючись ст.ст. 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд,

                                                 п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представниці позивача ОСОБА_1 - Скречко Марти-Марії Андріївни залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 14 січня 2025 року по справі №380/2696/21 - без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя	 	Р. В. Кухтей 	
судді	 	С. П. Нос 	
 	 	С. М. Шевчук  	
У зв`язку із перебуванням головуючого судді Кухтея Р.В. з 04.08.2025 по 24.08.2025 включно у відпустці та судді Шевчук С.М. з 30.07.2025 по 27 .08.2025 включно у відпустці повний текст постанови складений та підписаний повним складом суду 28.08.2025