ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/5671/25 Справа № 186/1035/24 	  	Суддя у 1-й інстанції - Кривошея С. С. Доповідач - Макаров М. О.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 червня 2025 року                                                                м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого – судді Макарова М.О.         
суддів – Єлізаренко І.А., Свистунової О.В.

розглянувши в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи в письмовому провадженні у м. Дніпрі цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 — ОСОБА_2 на заочне рішення Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 24 березня 2025 року по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про зміну способу стягнення аліментів,-

В С Т А Н О В И Л А:

У липні 2024 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовною заявою до ОСОБА_3 про зміну способу стягнення аліментів. 
Позов мотивовано тим, що рішенням Білокуракинського районного суду Луганської області (справа №2/1205/42/12) від 08 лютого 2012 року, шлюб між нею та відповідачем було розірвано. Від шлюбу вони з відповідачем мають неповнолітню дитину - доньку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . З моменту народження, донька проживає разом з нею та знаходяться на її утриманні. У травні 2024 року вона звернулась до Першотравенського міського суду Дніпропетровської області з заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини з ОСОБА_3 в розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку (доходу) до досягнення дитиною повноліття. Ухвалою Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 22 травня 2024 року їй було відмовлено у видачі судового наказу, у зв`язку з тим, що у Єдиному державному реєстрі судових рішень наявне рішення Білокуракинського районного суду Луганської області від 22 лютого 2012 року у справі №1205/344/2012 (провадження №2/1205/87/2012) за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів. 
Також зазначає, що на даний час її матеріальний стан змінився, оскільки зросли: витрати на утримання дитини у зв`язку із зростанням цін на продукти та одяг, підвищенням прожиткового рівня на дитину відповідного віку. Також змінився матеріальний стан відповідача, він офіційно працевлаштувався. 
Вважає, що аліменти в розмірі 400 грн. щомісячно – це мала сума на утримання дитини. 
Враховуючи вищевикладене, просить суд змінити спосіб присуджених аліментів, встановлений рішенням Білокуракинського районного суду Луганської області суду від 22 лютого 2012 року у справі №1205/344/2012 (провадження №2/1205/87/2012), згідно якого з відповідача стягнуто на її користь аліменти у твердій грошовій сумі 400 грн, щомісяця, починаючи з дня подачі заяви до суду, тобто з 01 лютого 2012 року, та до досягнення дитиною повноліття на утримання неповнолітньої дитини – ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та аліменти на її утримання у розмірі 1/4 частки заробітку (доходу) платника щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку на одну дитину, починаючи з дня подачі заяви та до досягнення дитиною повноліття.
Заочним рішенням Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 24 березня 2025 року у задоволенні позову відмовлено.
Рішення суду мотивоване тим, що позивач та її представник не надали суду жодних доказів покращення матеріального стану відповідача з часу встановлення йому аліментних зобов`язань (інформації про щомісячні доходи як платника аліментів, так і одержувача аліментів), можливості сплачувати аліменти в частці від щомісячного доходу відповідача, зміни їх сімейного стану тощо, хоча це є її процесуальним обов`язком. 
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.
Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не повно з`ясував усі фактичні обставини справи та не дослідив і не надав належної оцінки наявним матеріалах справи доказам, не сприяв повному, об`єктивному та неупередженому її розгляду, а тому рішення та додаткове суду не відповідають фактичним обставинам справи, є незаконними та необґрунтованими.
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити, з наступних підстав.
Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.
Згідно з ч. 13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Отже, враховуючи викладене апеляційна скарга представника ОСОБА_1 — ОСОБА_2 на заочне рішення Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 24 березня 2025 року підлягає розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи та без їх виклику як малозначна.
Так, судом встановлено, що сторони у справі ОСОБА_1 та ОСОБА_3 перебували у зареєстрованому шлюбі, який був розірваний рішенням Білокуракинського районного суду Луганської області від 08 лютого 2012 року.
Від шлюбу сторони мають одну неповнолітню дитину – доньку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , яке видане 26 червня 2008 року виконкомом Веселівської сільської ради Старобільського району Луганської області.
Згідно довідки №81 про реєстрацію місця проживання особи, яка видана 24 жовтня 2018 року Веселівською сільською радою Старобільського району Луганської області, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрована по АДРЕСА_1 .
Рішенням Білокуракинського районного суду Луганської області від 22 лютого 2012 року з відповідача ОСОБА_3 було стягнуто на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в твердій грошовій сумі 400 (чотириста) грн., щомісяця, починаючи з дня подачі заяви до суду, тобто з 01 лютого 2012 року, та до досягнення дитиною повноліття.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивачка та її представник не надали суду жодних доказів покращення матеріального стану відповідача з часу встановлення йому аліментних зобов`язань (інформації про щомісячні доходи як платника аліментів, так і одержувача аліментів), можливості сплачувати аліменти в частці від щомісячного доходу відповідача, зміни їх сімейного стану тощо, хоча це є її процесуальним обов`язком. 
Проте, колегія суддів не може погодитись, з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.
Відповідно до ч. 1 ст. 18, ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (батьки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.
Згідно ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.
У відповідності до ч. 2 ст. 51 Конституції України та статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Приписами ст. 141 СК України передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дітей і проживання батьків окремо від них не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дітей.
Відповідно до ст. 5 Протоколу №7 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (зі змінами, внесеними Протоколом № 11) кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу в шлюб, перебуванні в шлюбі та у випадку його розірвання.
Статтею 150 СК України визначені обов`язки батьків щодо виховання та розвитку дитини, а саме: батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя.
Виходячи з вищенаведеного, сторони мають рівні права та обов`язки по утриманні та матеріальному забезпеченні дітей, а отже не тільки позивач, але й відповідач зобов`язані утримувати своїх малолітніх (неповнолітніх) дітей.
Відповідно до ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання та розвиток дитини, а отже і витрати на потреби дитини також мають бути однаковими.
Згідно ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.
Аналогічна вимога міститься і в п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» N 3 від 15 травня 2006 року.
Тобто, зазначена законодавча норма вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.
З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст. 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів у певній твердій грошовій сумі та навпаки).
При розгляді позовів, заявлених з зазначених підстав, застосуванню підлягає не тільки ст. 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (ст. 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», ст. 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», ст. 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»).
У відповідності до ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.
Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.
Аналізуючи вищевказані правові норми законодавства можна дійти висновку, що стягувачу аліментів надано виняткове право вибору та ініціювання подальшої зміни в судовому порядку способу стягнення аліментів (в частці від доходу платника або в твердій грошовій сумі). Закон не встановлює обов`язку доведення мотивів, на підставі яких позивач бажає скористатися такою можливістю, а тому платник аліментів позбавлений можливості впливати на обрання способу стягнення аліментів, однак може звернутися до суду з позовом про зменшення їх розміру.
До аналогічного висновку дійшов й Верховний суд України у постанові від 05 лютого 2014 року по цивільній справі № 6-143цс13, зазначивши, що зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки). Право вимагати зміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватися, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених ст.ст. 182-184 СК України, не може обмежуватися разовим її здійсненням.
Згідно ч. 1 ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. При цьому розмір аліментів визначається судом з урахуванням обставин, що мають істотне значення (ст. 182 СК України).
З аналізу вищевказаних правових норм вбачається, що розмір частки від заробітку (доходу), що приходиться на утримання дитини, законом не встановлюється, а визначається судом у кожному конкретному випадку стягнення аліментів з урахуванням обставин, які передбачені у ст. 182 СК України.
Відповідно до ч. 1 ст. 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.
Частиною 2 ст. 182 СК України визначено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. При цьому, суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати.
Отже, одержувач аліментів скористався своїм правом щодо визначення способу стягнення аліментів, а саме у частці від доходу.
Вимога одержувача аліментів про зміну способу їх стягнення може мати місце і внаслідок виникнення необхідності у збільшенні розміру аліментів.
Стягнення аліментів на дитину є одним із способів захисту інтересів дитини забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності та гармонійного розвитку дитини.
Враховуючи вищезазначене, беручи до уваги те, що аліменти у розмірі 400 грн. були присуджені у 2012 році, розмір прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, який встановлений на даний час Законом України «Про Державний бюджет України на 2025 рік», рівність прав як позивача так і відповідача щодо обов`язків по вихованню та утриманню дитини, виходячи із інтересів дитини, колегія суддів вважає за необхідне змінити способу стягнення аліментів з твердої грошової суми у розмірі 400 грн. до 1/4 частки від всіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня набрання рішенням законної сили і до досягнення дитиною повноліття.
Керуючись ст.ст. 259, 367, 374, 376 ЦПК України, колегія суддів, - 

П О С Т А Н О В И Л А : 

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1  — ОСОБА_2   – задовольнити.
Заочне рішення Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 24 березня 2025 року-  скасувати.
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про зміну способу стягнення аліментів — задовольнити.
Змінити спосіб стягнення аліментів, встановлений рішенням Білокуракинського районного суду Луганської області суду від 22 лютого 2012 року у справі №1205/344/2012 про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_4 змінити, призначивши до стягнення аліменти з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку відповідача щомісячно, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку з дня набрання рішення законної сили і до досягнення дитини повноліття. 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Повний текст судового рішення складено 13 червня 2025 року.

Головуючий суддя М.О. Макаров
Судді І.А. Єлізаренко 
О.В. Свистунова