УХВАЛА

30 червня 2025 року 
м. Київ
справа №520/35012/24
адміністративне провадження № К/990/27410/25  

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача - Кашпур О.В.,
суддів - Жука А.В., Радишевської О.Р.,
перевірив касаційну скаргу Головного управління Національної поліції в Харківській області на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 27 лютого 2025 року та постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 26 травня 2025 року у справі №520/35012/24 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Харківській області про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії,
У С Т А Н О В И В :
ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління Національної поліції в Харківській області, в якому просив:
- визнати протиправним рішення Головного управління Національної поліції в Харківській області про відмову у виплаті компенсації за невикористані дні додаткової відпустки учасника бойових дій за 2022, 2023, 2024 роки (по 14 діб за кожен рік), усього 42доби, при звільненні зі служби в поліції;
- зобов`язати Головного управління Національної поліції в Харківській області здійснити нарахування та виплатити грошову компенсації за невикористані дні додаткової відпустки учасника бойових дій за 2022, 2023, 2024 роки (по 14 діб за кожен рік), усього 42 доби, яка передбачена Законом №3551-ХІІ від 22 жовтня 1993 року «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» та виплатити недоплачений розмір після проведення перерахунку.
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 27 лютого 2025 року позов задоволено частково.
Визнано протиправним рішення Головного управління Національної поліції в Харківській області про відмову у виплаті при звільненні зі служби в поліції компенсації ОСОБА_1 за невикористані 14 діб додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2024 рік.
Зобов`язано Головне управління Національної поліції в Харківській області здійснити нарахування та виплату грошової компенсації ОСОБА_1 за невикористані 14 діб додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2024 рік, яка передбачена Законом №3551-ХІІ від 22 жовтня 1993 року «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» та виплатити недоплачений розмір після проведення перерахунку.
В інший частині позовних вимог відмовлено.
Постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 26 травня 2025 року рішення Харківського окружного адміністративного суду від 27 лютого 2025 року у справі №520/35012/24 - скасовано, в частині відмови у задоволенні позовних вимог.
Прийнято в цій частині нову постанову, якою позовні вимоги ОСОБА_1 - задоволено.
Визнано протиправним рішення Головного управління Національної поліції в Харківській області про відмову у виплаті при звільненні зі служби в поліції компенсації ОСОБА_1 за невикористані 14 діб (за кожний рік) додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2022-2023 роки.
Зобов`язано Головне управління Національної поліції в Харківській області здійснити нарахування та виплату грошової компенсації ОСОБА_1 за невикористані 14 діб (за кожний рік) додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2022-2023 роки, яка передбачена Законом №3551-ХІІ від 22 жовтня 1993 року «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» та виплатити недоплачений розмір після проведення перерахунку.
26 червня 2025 року до Верховного Суду через підсистему «Електронний суд» надійшла касаційна скарга Головного управління Національної поліції в Харківській області на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 27 лютого 2025 року та постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 26 травня 2025 року у справі №520/35012/24. Скаржник просить скасувати оскаржувані судові рішення в частині задоволених позовних вимог та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.
Згідно з частиною першою статті 328 КАС України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.
Відповідно до пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження), крім випадків, якщо:
а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики;
б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи;
в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу;
г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.
Згідно ухвали Харківського окружного адміністративного суду від 27 грудня 2024 року справу №520/35012/24 призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження.
Отже, враховуючи, що ця справа розглядалася за правилами спрощеного позовного провадження, для можливості відкриття касаційного провадження процесуальним законом передбачено необхідність обґрунтувати наявність одного з випадків, визначених підпунктами «а»-«г» пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України.
В обґрунтування права на касаційне оскарження скаржник зазначає про наявність виключної обставини, наведеної у підпункті «а» пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України.
Зокрема, скаржник зазначає, що касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, оскільки у цій справі порушено питання щодо можливості замінити додаткової відпустки, передбаченої для учасників бойових дій, грошовою компенсацією, якщо вона не була використана. Скаржник вказує, що одні суди прирівнюють таку додаткову відпустку до щорічної та визначають право на компенсацію, а інші суди дотримуються позиції, що не є щорічною відпусткою, а тому компенсація за неї не передбачена законом. Скаржник також зазначає, що ця касаційна скарга порушує принципове питання права, що потребує роз`яснення на рівні Верховного Суду задля формування єдиної та послідовної практики застосування частини першої статті 83 КЗпП України та частини першої статті 24 Закону України «Про відпустки» в частині можливості або неможливості заміни зазначеної додаткової відпустки грошовою компенсацією.
Суд касаційної інстанції відхиляє посилання скаржника на те, що справа має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, з огляду на те, що в обґрунтування вказаного твердження скаржник не обґрунтував в чому саме полягає фундаментальне значення цієї справи для формування єдиної правозастосовчої практики із зазначенням новітніх, проблемних, засадничих, раніше ґрунтовно не досліджуваних питань права, відповідь касаційного суду на які мала б надати нового, уніфікованого розуміння та застосування права як для сторін спору, так і для невизначеного, але широкого кола суб`єктів правовідносин. 
У поданій касаційній скарзі відсутні посилання на конкретні справи або їх кількісні показники, які б свідчили про те, що судами сформульовано різну правову позицію при вирішенні справ з аналогічними обставинами справи. Доводи скаржника щодо фундаментального значення цієї справи для формування єдиної правозастосовчої практики зводяться виключно до припущень скаржника та не містять належного обґрунтування.
Суд зауважує, що Верховним Судом вже сформовано судову практику у подібних правовідносинах, зокрема, у постановах Верховного Суду від 11 листопада 2021 року у справі №360/1874/20, від 14 квітня 2021 року у справі №620/1487/20 та від 29 квітня 2021 року у справі №200/602/20-а.
Отже, колегія суддів відхиляє посилання скаржника на підпункт «а» пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України.
У касаційній скарзі не наведено обставин, які б свідчили про наявність у справі ознак її суспільної важливості, а також не виділено вимог, що дають підстави вважати, що вона має значення для уніфікованого розуміння та застосування права для сторін спору.
Суд наголошує, що визначені підпунктами «а»-«г» пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України випадки є виключенням із загального правила і необхідність відкриття касаційного провадження у справі на підставі будь-якого з них потребує належних, фундаментальних обґрунтувань, як від заінтересованих осіб, так і від суду, оскільки в іншому випадку принцип правової визначеності буде порушено.
Отже, Суд дійшов висновку, що у касаційній скарзі скаржником не наведено, а судом касаційної інстанції не встановлено обґрунтованих підстав можливості допуску касаційної скарги до перегляду судових рішень, прийнятих за наслідками розгляду справи за правилами спрощеного провадження. 
Щодо посилання скаржника на підстави касаційного оскарження, визначені у частині четвертій статті 328 КАС України, Суд зазначає, що передумовою для перевірки наявності підстав касаційного оскарження рішень судів попередніх інстанцій, встановлених пунктами 1-4 частини четвертої статті 328 цього Кодексу у справі розглянутої за правилами спрощеного позовного провадження, є наявність обставин, визначених пунктом 2 частини п`ятої статті 328 КАС України.
З огляду на зазначене та враховуючи, що скаржник, оскаржуючи судові рішення у цій справі, не обґрунтував наявності випадків для відкриття касаційного провадження, передбачених пунктом 2 частини п`ятої статті 328 КАС України, підстави перевірки інших доводів касаційної скарги відсутні.
На підставі викладеного суд зазначає, що вичерпний перелік судових рішень, які можуть бути оскаржені до касаційного суду, жодним чином не є обмеженням доступу особи до правосуддя чи перепоною в отриманні судового захисту, оскільки встановлення законодавцем «розумних обмежень» в праві на звернення до касаційного суду не суперечить практиці Європейського суду з прав людини та викликане виключно особливим статусом Верховного Суду, розгляд скарг яким покликаний забезпечувати формування єдиної правозастосовчої практики, а не можливість перегляду будь-яких судових рішень.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 333 КАС України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.
За таких обставин, колегія суддів вважає, що у відкритті касаційного провадження за поданою касаційною скаргою необхідно відмовити.
Керуючись статтями 248, 328, 333 КАС України, Суд
У Х В А Л И В :
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Головного управління Національної поліції в Харківській області на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 27 лютого 2025 року та постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 26 травня 2025 року у справі №520/35012/24 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Харківській області про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії.
Копію ухвали направити скаржнику за допомогою підсистеми ЄСІТС «Електронний кабінет» (у разі його відсутності - засобами поштового зв`язку), а касаційну скаргу та додані до неї матеріали - у спосіб їхнього надсилання до суду.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає. 

Суддя-доповідач                                                                                О.В. Кашпур

Судді:                                                                                                    А.В. Жук

                                                                                                    О.Р. Радишевська