ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Справа № 607/16736/24	Головуючий у 1-й інстанції Ромазан Л.С. 	
Провадження № 22-ц/817/600/25 	Доповідач - Хома М.В.	
Категорія - 	  	

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 серпня 2025 року         м. Тернопіль
Тернопільський апеляційний суд в складі: 
головуючої - Хома М.В. 
суддів -  Гірський Б. О., Костів О. З., 

розглянувши у письмовому провадженні без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "АРТЕМІДА-Ф" на рішення Теребовлянського районного суду Тернопільської області від 25 березня 2025 року та додаткове рішення цього ж суду від 03 квітня 2025 року, ухвалені суддею Ромазан Л.С. у цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "АРТЕМІДА-Ф" до ОСОБА_1 про про стягнення заборгованості за договором позики,

ВСТАНОВИВ:

У липні 2024 року ТОВ «Фінансова компанія «Артеміда-Ф» звернулося в суд із позовом про стягнення з відповідача заборгованості за договором позики №3534412 від 13.10.2020 року в розмірі 28165,66 грн, з яких 12000 грн - залишок заборгованості за тілом; 12113,68 грн - залишок заборгованості по процентах; 862,06 грн - 3% річних згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України; 3189,92 грн - інфляційне збільшення.
Позов обґрунтовано тим, що 13.10.2020 року між ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» та ОСОБА_1 укладено договір позики № 3534412, який підписаний електронним підписом позичальника, відтворений шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора (електронного підпису), згідно умов якого відповідач отримала кредит в сумі 12000 гривень строком на 64 дні на умовах зворотності, платності та зобов`язувалася повернути кредит згідно погодженого між сторонами графіку платежів до 15.12.2020 року та сплатити проценти за користування кредитом, відповідно до умов, зазначених у цьому договорі.
Право грошової вимоги за указаним кредитним договором переходило двічі на підставі договорів факторингу: від ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» до ТОВ «СІРОКО ФІНАНС»; від ТОВ «СІРОКО ФІНАНС» до ТОВ «Фінансова компанія «Артеміда-Ф».
Так, згідно останнього договору факторингу від №20231130/1 від 30.11.2023, укладеного між ТОВ «СІРОКО ФІНАНС» та ТОВ «Фінансова компанія «Артеміда-Ф», до позивача перейшло право грошової вимоги до відповідача в сумі 24113,68 грн., відповідно до реєстру боржників до вищевказаного договору факторингу.
ОСОБА_1 були надіслані повідомлення про відступлення прав вимоги за договором позики № 3534412 а 15.12.2023 року ТОВ «Фінансова компанія «Артеміда-Ф» направило відповідачу досудову вимогу за договором позики, в якому зазначено про намір стягнення заборгованості в судовому порядку. 
Проте, незважаючи на повідомлення, відповідач не виконала свого зобов`язання за вищевказаним договором позики, тому ТОВ «Фінансова компанія «Артеміда-Ф» просило задовольнити позов.
Рішенням Теребовлянського районного суду Тернопільської області від 25 березня 2025 року у задоволенні позову ТОВ "Фінансова компанія "АРТЕМІДА-Ф" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором позики № 3534412 від 13.10.2020 року в розмірі 28165,66 грн відмовлено.
Додатковим рішенням цього ж суду від 03.04.2025 року стягнуто із ТОВ "Фінансова компанія "АРТЕМІДА-Ф" на користь ОСОБА_1 судові витрати у виді витрат на професійну правничу допомогу у сумі 5000 грн.
В апеляційній скарзі представник ТОВ «Фінансова компанія «Артеміда-Ф» - адвокат Бачинський О.М. просить рішення Теребовлянського районного суду від 25.03.2025 року скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позов задовольнити у повному обсязі. Крім того, адвокат Бачинський О.М. просить скасувати додаткове рішення цього ж суду від 03.04.2025 року та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити ОСОБА_1 у задоволенні заяви про стягнення витрат на правничу допомогу.
Вказує, що в договорі факторингу № 016-010421 від 01.04.2021 року, де право вимоги за договором позики перейшло від від ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» до ТОВ «СІРОКО ФІНАНС» чітко визначено, що моментом набуття права вимоги є підписання Реєстру прав вимоги, який наявний у матеріалах даної справи.
Тому висновок суду про те, що перехід права вимоги за договором факторингу № 016-010421 від 01.04.2021 року не підтверджений, оскільки не надано доказів здійснення оплати за вищевказаним правочином, адвокат Бачинський О.М. вважає необґрунтованим. 
Представник скаржника вказав, що первісний Кредитор надав докази перерахування відповідачці кредитних коштів від ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ФІНЕКСПРЕС», котра являється підрядником в частині технічного перерахування коштів у безготівковій формі та діє на підставі Витягу з реєстру платіжної інфраструктури з інформацією про ліцензію на надання фінансових платіжних послуг від 27.04.2023 №21/764-рк, відповідно до умов Договору № 23-01-18/5 від 23.01.2018 року, укладеного між Компанією та ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів».
Зокрема, згідно наданої довідки, яка підписана електронним підписом та скріплена електронною печаткою, кредитні кошти в сумі 12000 грн. були перераховані відповідачці на зазначену нею в договорі позики карту, що обслуговується в АТ "Ощадбанк" - НОМЕР_1 і зазначений документ повністю відповідає ЗУ «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» та ЗУ «Про бухгалтерський облік і фінансову звітність в Україні» та відноситься до первинного облікового документу що складений в електронній формі.
Тому, висновок суду першої інстанції про те, що даний документ не є первинним обліковим документом на думку представника скаржника є безпідставним.
Адвокат Бачинський О.М. звертає увагу, що відповідачкою на спростування обставин щодо перерахунку кредитних коштів на надано виписки з карткового рахунку НОМЕР_1 в день оформлення договору позики.
Посилаючись на висновок, висвітлений у Постанові Верховного Суду від 16.05.2018 року у справі №466/5883/15-ц адвокат Бачинський О.М. указує, що у справі наявний оригінал розрахунку із зазначеними складовими (в.т.ч. видача суму виданого кредиту), який відповідачем у даній справі не спроcтовано, тому протилежний висновок суду першої інстанції з цього приводу вважає необґрунтованим.
Додаткове рішення суду від 03.04.2025 року, яким стягнуто з відповідача на користь позивача витрати за професійну правничу допомогу, на думку адвоката Бачинського О.М. підлягає скасуванню з огляду на те, що суми, які сплачені відповідачкою адвокату, не підтверджені жодним касовим документом (відповідною банківською квитанцією), а сформована одноособово Худа І.Р. Квитанція №1 від 17.09.2024 року є одностороннім документом, створеним ним власноруч; заявлені до стягнення витрати за надану правничу допомогу є неспівмірними та необґрунтованими.
У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін, оскільки вважає його законним та обґрунтованим.
Доводи відзиву зводяться до того, що позивачем не подано доказів на підтвердження оплати за первісним договором факторингу, тому відмова у задоволенні позову з цієї підстави ґрунтується на вимогах закону.
Згідно з частиною 1 статті 369 ЦПК України справа розглядається апеляційним судом без повідомлення учасників справи. 
Ознайомившись з матеріалами справи, доводами апеляційної скарги в її межах, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення.                
Обставини справи.
13.10.2020 року між ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» та ОСОБА_1 укладено договір позики № 3534412, який підписано електронним підписом позичальника, відтворений шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора (електронного підпису) 8nXLqzvWA5, згідно з умовами якого позикодавець надав у власність грошові кошти, на погоджений строк, шляхом їх перерахування на банківський картковий рахунок позичальника на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути позику та сплачувати проценти позикодавцю відповідно до умов, зазначених у цьому договорі, додатках до нього та правилах, тобто позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів та сплатити плату (проценти) від суми позики протягом строку позики згідно графіку платежів або достроково (п.1 Договору). 
Сума позики складає 12000 грн; строк позики (строк договору) 64 днів; процентна ставка/день 1,60% (фіксована); знижена процентна ставка 1,36 %; процентна ставка за понадстрокове користування позикою 2,7% в день; орієнтовна реальна річна процентна ставка 340,46%; орієнтовна загальна вартість позики 19163,68 грн; графік платежів: 28.10.2020 року - 4790,92 грн, 13.11.2020 року 4790,92 грн, 29.11.2020 року 4790,92 грн, 15.12.2020 року 4790,92 грн. (п.2 Договору позики). Проценти за цим Договором нараховуються на залишок позики згідно графіку платежів, за кожен день користування позикою, включаючи дату отримання та повернення. (п.3 Договору). 
Пунктами 4.1, 4.2 Договору передбачено, що позичальник ознайомився на сайті https://mycredit.ua/ru/documents-license/ з повною інформацією щодо позикодавця та його послуги, що передбачена ст. 12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг». Позичальник до моменту підписання договору вивчив цей договір та Правила надання грошових коштів у позику на умовах ануїтету розміщені за посиланням https://mycredit.ua/ru/documents-license/, їх зміст, суть, об`єм зобов`язань сторін наслідки укладення цього договору йому зрозумілі. 
Відповідно до п. 5 цей Договір укладено дистанційно, в електронній формі, з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем, шляхом надсилання електронного повідомлення про прийняття (акцепт) пропозиції, та підписано накладенням електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Відповідно до положень Закону України «Про електронну комерцію» Договір прирівнюється до укладеного в письмовій формі. 
Згідно довідки про ідентифікацію ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ», ОСОБА_1 , яка уклала Договір позики №3534412 від 13.10.2020 року, ідентифікована ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ». Акцепт договору позичальником (підписання аналогом ЕЦП у формі одноразового ідентифікатора): одноразовий ідентифікатор vb0htsegpC, час відправлення ідентифікатора 13.10.2020 року, 7:53, електронна пошта на яку було відправлено ідентифікатор - iivanisko974@gmail.com.
Згідно довідки ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ФІНЕКСПРЕС», указаним товариством 13.10.2020 року відбувся успішний переказ на карту НОМЕР_1 в сумі 12000 грн. Номер платежу 6373817257190842183767709. Даний документ підписано електронним підписом та печаткою директора ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ФІНЕКСПРЕС» Губіною О.Ю. у сервісі "Вчасно".
01.04.2021 року між ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» та ТОВ «СІРОКО ФІНАНС» укладено договір факторингу № 016-010421, за умовами якого клієнт відступив факторові зазначені у відповідних реєстрах права вимог, а фактор зобов`язувався прийняти такі права вимоги та сплатити клієнту ціну придбання за відповідний реєстр за плату, у передбачений договором спосіб. 
На підтвердження факту переходу від ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» до ТОВ «Сіроко Фінанс» прав вимоги за кредитним договором №3534412, укладеним з відповідачкою ОСОБА_1 , позивачем надано витяг з реєстру прав вимог №016-010421 від 21.05.2021 року. Загальна сума заборгованості: 24113,68 грн; залишок заборгованості за тілом 12000 грн.; залишок заборгованості по процентах 12113,68 грн. Даний реєстр місить підпис та печатку ТОВ «Сіроко Фінанс» та ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» та скріплений печатками клієнта та фактора. 
30.11.2023 між ТОВ «Сіроко Фінанс» та ТОВ «ФК «Артеміда-Ф» було укладено договір факторингу №20231130/1, відповідно до умов якого ТОВ «ФК «Артеміда-Ф» передає грошові кошти (розмір фінансування) в розпорядження ТОВ «Сіроко Фінанс» за плату у передбачений договором спосіб, а ТОВ «Сіроко Фінанс» відступає ТОВ «ФК «Артеміда-Ф» належні йому права вимоги, зазначені у відповідних реєстрах прав вимоги. 
На підтвердження переходу від ТОВ «Сіроко Фінанс» до ТОВ «ФК «Артеміда-Ф» права вимоги за договором № 3534412 від 13.10.2020 року, позичальником за яким є ОСОБА_1 , позивачем долучено реєстр прав вимог №20231130/1 від 30.11.2023 року. Загальна сума заборгованості: 24113,68 грн; залишок заборгованості за тілом 12000 грн.; залишок заборгованості по процентах 12113,68 грн. Даний реєстр містить підписи та скріплений печатками ТОВ «Сіроко Фінанс» та ТОВ «ФК «Артеміда-Ф».
Відповідно до платіжної інструкції № 960 від 30.11.2023 року ТОВ «ФК «Артеміда-Ф» оплатило ТОВ «Сіроко Фінанс» 3913,44 грн. ціну придбання згідно договору факторингу №20231130/1 від 30.11.2023 року.
Згідно наявних у справі повідомлень від 13.12.2023 року та 22.12.2023 року ТОВ «Сіроко Фінанс» та ТОВ «ФК «Артеміда-Ф» повідомило ОСОБА_1 про відступлення прав вимоги за договором позики 3534412 зазначивши, що новим кредитором відповідачки з 30.11.2023 року є ТОВ «ФК «Артеміда-Ф» та зазначило про необхідність сплати заборгованості по кредиту у розмірі 24113,68 грн. 
15.12.2023 ТОВ «ФК «Артеміда-Ф» на адресу ОСОБА_1 було надіслано досудову вимогу про необхідність сплатити борг за Договором позики № 3534412, який станом на 14.12.2023 становить 24113,68 грн. 
З детального розрахунку заборгованості, який складено представником позивача, видно, що заборгованість ОСОБА_1 перед ТОВ «ФК «АРТЕМІДА-Ф», станом на 24.07.2024 року становить 28165,66 грн, а саме: залишок заборгованості за тілом - 12000 грн; залишок заборгованості по процентах за користування 12113,68 грн; 3% річних згідно ч.2 ст. 625 ЦК України -862,06 грн. (період нарахування 16.12.2020 року - 23.02.2022 року); інфляційне збільшення 3189,92 грн. (період нарахування 16.12.2020 року - 23.02.2022 року).        
Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права.
Відмовляючи у задоволенні позову, суд виходив з того, що: позивачем не доведено набуття прав вимог за договором факторингу №20231130/1 від 30.11.2023 року в тому числі і за договором позики № 3534412 від 13.10.2020 року де позичальникам є ОСОБА_1 у зв`язку з відсутністю у справі доказів оплати за договором факторингу № 016-010421 від 01.04.2021 року, укладеного між ТОВ «ФК «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ «Сіроко Фінанс»; відсутності у справі належних доказів на підтвердження надання позичальнику кредитних коштів; відсутності у справі виписки по картковому рахунку, яка б підтверджувала рух коштів та те, що відповідач користувалась кредитними коштами на власний розсуд. 
Однак, висновок суду першої інстанції про те, що позивачем не доведено набуття прав вимог за договором факторингу №20231130/1 від 30.11.2023 року у зв`язку з відсутністю доказів оплати за договором факторингу № 016-010421 від 01.04.2021 року на думку колегії суддів є помилковим.
Згідно з ч.1 ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), а згідно зі ст. 514 цього Кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Частиною 1 статті 1078 ЦК України встановлено, що предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).
Відповідно до п. 1.4. Договору факторингу від 01.04.2021 року № 016-010421 «заборгованість» - означає суми грошових коштів, належні до сплати клієнту боржником за встановленими договірними відносинами, включаючи суми основного зобов`язання, плати за користування наданими коштами, та будь - які інші суми, що належать до сплати клієнту, які нараховані або можуть бути нараховані клієнтом на день набуття цим договором зобов`язальної сили.
Відповідно до п. п. 5.4.3 договору факторингу від 01.04.2021 року № 016-010421 року фактор ТОВ «Сіроко Фінанс» має право розпоряджатися правом вимоги на свій власний розсуд, в тому числі відступати право вимоги на користь третіх осіб. 
Таким чином, договором передбачено право ТОВ «Сіроко Фінанс» відступити право вимоги за кредитними договорами.
Згідно умов даного договору "правом вимоги" - всі права клієнта за договірними відносинами з боржником, в тому числі права грошових вимог по поверненню наданих Боржнику коштів, строк платежу за якими настав або настане в майбутньому.
Відповідно до п. 2.1.3 договору факторингу від 01.04.2021 року № 016-010421 передбачено, що перехід від клієнта до Фактора прав вимоги відбувається в день підписання сторонами відповідного реєстру прав вимоги, після чого Фактор стає кредитором по відношенню до боржників та набуває всіх прав щодо боржників в обсязі та на умовах, що існували на момент такого переходу, відповідно до вимог чинного законодавства. Підписаний сторонами та скріплений їх печатками реєстр прав вимоги в паперовому вигляді є невід`ємною частиною цього договору та підтверджує факт переходу від клієнта до фактора прав вимоги.
Враховуючи те, що умовами вищевказаного договорову сторонами погоджено порядок передачі прав вимоги - в день підписання ними відповідного реєстру а у справі наявний витяг з реєстру прав вимоги, який підписано та скріплено печатками: від 21.05.2021 року до договору факторингу № 016-010421 від 01.04.2021 року де від ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» перейшло право грошової вимоги до ТОВ «СІРОКО ФІНАНС» за договором позики №3534412, боржник ОСОБА_1 , висновок суду про недоведеність передачі прав вимоги у зв`язку з відсутністю доказів оплати за договором факторингу № 016-010421 від 01.04.2021 року та відповідно недоведеності факту набуття позивачем прав вимог за наступним договором факторингу не відповідає фактичним обставинам справи.
Крім того, факт здійснення оплати за договором факторингу, із урахуванням погодженої між сторонами процедури переходу права вимоги від клієнта до фактора - в день підписання сторонами реєстру прав вимог не впливає на відступлення прав вимоги, тому висновок суду про відмову у задоволенні позову з цієї підстави не ґрунтується на вимогах закону.
Відтак, доводи апеляційної скарги з цього приводу колегія суддів вважає обґрунтованими.
Разом з тим, висновок суду щодо відсутності у справі належних доказів на підтвердження факту надання позичальнику кредитних коштів, відсутності у справі виписки по картковому рахунку, яка б підтверджувала рух коштів та те, що відповідач користувалась кредитними коштами, ґрунтується на вимогах закону та є самостійною підставою для відмови у задоволенні позову ТОВ «ФК «АРТЕМІДА-Ф».
Звертаючись до суду із цим позовом, ТОВ «ФК «АРТЕМІДА-Ф» вказувало, що відповідачем не виконувалися умови договору позики №3534412 від 13.10.2020 року, внаслідок чого утворилася заборгованість у розмірі 28165,66 грн, а саме: залишок заборгованості за тілом - 12000 грн; залишок заборгованості по процентах за користування 12113,68 грн; 3% річних згідно ч.2 ст. 625 ЦК України - 862,06 грн. (період нарахування 16.12.2020 року - 23.02.2022 року); інфляційне збільшення 3189,92 грн. (період нарахування 16.12.2020 року - 23.02.2022 року).
Виходячи із принципу змагальності сторін, у спорі про стягнення кредитної заборгованості на позивача покладається тягар доведення надання позичальнику кредитних коштів та порушення боржником своїх зобов`язань щодо повернення кредиту, а на відповідача відповідно лежить тягар доведення відсутності у нього заборгованості (висновки ВС у постанові ВС від 30 серпня 2023 року у справі № 753/20537/18).
Відповідно до п.п. 5, 30, 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління НБУ від 04.07.2018 № 75, бухгалтерський облік ведеться безперервно з часу реєстрації банку до його ліквідації. Банк самостійно визначає систему організації операційної діяльності залежно від його структури, обсягів та видів банківських операцій, кількості працюючих, розвитку інформаційних технологій. Банк самостійно розробляє технології здійснення банківських операцій. Оброблення інформації про операції та її зберігання мають виконуватися на серверах та/або іншій комп`ютерній техніці, які/яка повинні/а фізично розташовуватися на території України, за винятком збереження резервних копій, захищених із використанням відповідних засобів технічного та/або криптографічного захисту, а виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.
Належними доказами, які підтверджують наявність заборгованості за укладеним кредитним договором та її розміру, є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність» (подібні висновки містить постанова Верховного Суду від 25.05.2021 року у справі №554/4300/16-ц, від 20 травня 2022 року у справі № 336/4796/18, від 30 червня 2023 року в справі № 274/7221/19).
У постанові Верховного Суду від 25.05.2021 у справі № 554/4300/16 зазначено, що банківські виписки з рахунків позичальника є належними та допустимими доказами у справі, що підтверджують рух коштів по конкретному банківському рахунку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій. Тобто, виписки за картковими рахунками можуть бути належними доказами існування заборгованості за кредитним договором.
Відповідач в ході розгляду справи заперечувала факт отримання кредитних коштів та користування ними, що підтверджується позицією, висвітленою у відзиві на позовну заяву.
На підтвердження надання грошових коштів згідно договору позики №3534412 від 13.10.2020 року позивачем ТОВ «ФК «Артеміда-Ф» до позовної заяви було долучено лист ТОВ «ФК «Фінекспрес» за вих. №06/12-2023-14 від 06.12.2023 року
Разом із тим, указаний лист не є достатнім доказом переказу відповідачці кредитних коштів, оскільки не містить прізвище отримувача, а лише частину номера картки. 
Більше того, вказаний документ складений майже через три роки від укладення спірного договору позики.
Матеріали справи не містять та стороною позивача також не надано виписок з рахунків відповідачки, з яких можна було б встановити факт належності їй певного платіжного засобу, користування нею банківською карткою, банківським рахунком та наявність у неї заборгованості. Позивачем також не надано суду відповідний касовий документ, який відповідає вимогам Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність".
Оцінивши всі докази у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позивач не надав суду належних та допустимих доказів, які б підтверджували існування у позичальника заборгованості за кредитним договором, факту виплати йому грошових коштів, зокрема первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність», виписки з особових рахунків клієнта, доказів видачі відповідачці банківської картки, відкриття відповідного рахунку, виписки по рахунку відповідача, з якої можна було б встановити рух коштів по рахунку, наявність або відсутність у неї заборгованості.
Щодо наданого розрахунку заборгованості, який надано на підтвердження суми боргу, то такого розрахунку недостатньо для висновку щодо отримання кредитних коштів та порушення останньою обов`язку щодо їх повернення.                 Відповідний розрахунок заборгованості є одностороннім документом позивача, сам по собі не є належним доказом з огляду на вимоги частини першої статті 77 ЦПК України, не містить посилань на картковий чи інший банківський рахунок, яким користувався відповідач. 
Такий висновок також узгоджується з постановою Верховного Суду від 22 грудня 2021 року у справі № 759/10277/20.
Звертаючись до суду, позивач у позовній заяві виклав обставини, якими обґрунтовував свої вимоги, зазначив докази, що підтверджують вказані обставини, разом з тим, не зазначав про докази, які не можуть бути подані разом із позовною заявою із поважних причин, не подавав клопотання про їх витребування.
У своїй заяві представник позивача просив розглянути справу при їх відсутності, клопотання про витребування додаткових доказів та інших документів не заявляв.
Отже, позивач на власний розсуд розпорядився своїми правами, а тому несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням ним процесуальних дій.
Аналогічний висновок, викладений у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 29 січня 2020 року, справа 755/18920/18, провадження 61-17205ск19.
Таким чином, позивач, звертаючись до суду із цим позовом, повинен був надати первинні документи, які підтверджують перерахування на рахунок відповідач чи видачу йому коштів за кредитним договором, а також розміру заборгованості за ним.
Відтак позивач не довів належними та достатніми доказами, що зазначена заборгованість дійсно має місце та що вона виникла саме внаслідок порушення відповідачем умов договору позики.
Доводи скаржника про підтвердження факту надання відповідачці кредитних коштів на підставі довідки ТОВ «ФК «Фінекспрес» є безпідставними, оскільки вказана довідка не доводить, що саме відповідач ОСОБА_1 отримала зазначені кошти або могла ними розпоряджатися. 
Крім того, у довідці відсутня підстава для зарахування коштів у розмірі 12000 грн, зокрема, не зазначено, що дані кошти було зараховано на виконання умов договору позики №3534412 від 13.10.2020 року.
Інші доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції та не дають підстав для висновку про порушення судом першої інстанції норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а зводяться лише до незгоди з висновком місцевого суду щодо їх оцінки.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Таким чином, колегія суддів вважає, що рішення Теребовлянського районного суду від 25.03.2025 року слід змінити, виклавши мотивувальну частину в редакції цієї постанови.
Щодо вирішення апеляційної скарги ТОВ «Фінансова компанія «Артеміда-Ф» на додаткове рішення Теребовлянського районного суду від 03.04.2025 року.        
Задовольняючи частково заяву позивача про відшкодування понесених витрат на правничу допомогу, суд з врахуванням заяви відповідача про зменшення розміру таких витрат, врахувавши незначну складність справи, її характер, обсяг наданих до суду доказів та кількість процесуальних документів, прийшов до висновку про стягнення на користь ОСОБА_1 5000 тис грн витрат на правничу допомогу.
Колегія суддів повністю погоджується з висновками суду при ухваленні додаткового рішення. 
Із змісту частини четвертої статті 137 ЦПК України вбачається, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (частина п`ята статті 137 ЦПК України).
З врахуванням зазначених положень закону, заяви відповідача про зменшення розміру витрат на правничу допомогу, та фактичних обставин справи суд прийшов до вірного та обґрунтованого висновку про зменшення таких витрат до 5000 грн.
Доводи апеляційної скарги щодо безпідставного виокремлення адвокатом Худою І.Р. послуг наданих клієнту: консультація з приводу подання відзиву, роз`яснення щодо збору доказів, ознайомлення із документами клієнта, оскільки такі послуги відносяться до послуги подання відзиву на позовну заяву були враховані судом першої інстанції при вирішенні заяви, тому заявлену адвокатом Худою І.Р. суму було зменшено з 8000 грн до 5000 грн.
Доводи апеляційної скарги щодо неспівмірності стягнутої судом суми витрат на професійну правничу допомогу, колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки наявними у справі доказами підтверджується, що адвокат Худа І.Р. в ході розгляду даної справи займала активну позицію щодо захисту інтересів ОСОБА_1 , подавши до суду першої інстанції: відзив на позовну заяву, додаткові пояснення по справі в письмовому вигляді та ряд клопотань.
Доводи апеляційної скарги щодо неналежності доказу оплати ОСОБА_1 адвокату Худій І.Р. витрат за надану правничу допомогу - долученої до матеріалів справи квитанції № 1 від 17.09.2024 року колегія суддів вважає такими, що не спростовують висновку суду першої інстанції про наявність для стягнення таких витрат.
Більше того, відповідно до правової позиції, висловленої об`єднаною палатою Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду у постанові від 03 жовтня 2019 року у справі №922/445/19 та підтвердженої Верховним Судом у постановах від 12 лютого 2020 року у справі №648/1102/19 і від 11 листопада 2020 року у справі №673/1123/15-ц, витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (п.1 ч.2 ст.137 ЦПК України). 
За таких обставин, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність договірних відносин між адвокатом Худою І.Р. та ОСОБА_1 та понесення останньою витрат на професійну правничу допомогу, вірно визначивши їх розмір.
Інші доводи апеляційної скарги не спростовують законності та обґрунтованості оскаржуваного додаткового рішення.
Оскільки апеляційним судом відмовлено у задоволенні матеріально правових вимог ТОВ «ФК «Фінекспрес» а змінено лише мотивувальну частину рішення Теребовлянського районного суду від 25.03. 2025 року підстави для стягнення з ОСОБА_1 в користь ТОВ «ФК «Фінекспрес» витрат за надану професійну правничу домового товариству в суді апеляційної інстанції - відсутні.
Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381 - 384, 389 ЦПК України, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "АРТЕМІДА-Ф" задовольнити частково. 
Рішення Теребовлянського районного суду Тернопільської області від 25 березня 2025 року змінити, виклавши мотивувальну частину в редакції цієї постанови. 
Додаткове рішення Теребовлянського районного суду Тернопільської області від 03 квітня 2025 року - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню у касаційному порядку не підлягає, крім випадків, встановлених п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України.
Постанову суду апеляційної інстанції складено 8 серпня 2025 року.

Головуюча                                                                        Хома М.В.

Судді                                                                                Гірський Б.О.

                                                                               Костів О.З.