КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
                                                            
Справа №760/13724/24	Головуючий у І інстанції: Сергієнко Г.Л.	
Провадження №33/824/2792/2025	 	
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ   УКРАЇНИ
10червня 2025 року суддя Київського апеляційного суду Мосьондз І.А., розглянувши апеляційну скаргу захисника ОСОБА_1 на постанову Солом`янського районного суду міста Києва від 08квітня 2025 року,
ВСТАНОВИВ:
Постановою Солом`янського районного суду міста Києва від 08квітня 2025 року ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 грн., з позбавленням права керування транспортними засобами на 1 рік.
Не погоджуючись з даним рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить оскаржувану постанову суду скасувати, вважаючи її незаконною. 
В обґрунтування поданої апеляційної скаргизазначає, що коли він звернувся до суду 17.04.2025 року з метою отримання інформації про наступну дату засідання, секретар йому повідомила, що 08.04.2025 року справа була розглянута без його участі. Також повідомила, що його та адвоката повідомляли про час та дату розгляду справи шляхом направлення СМС-повідомлення. Проте жодних повідомлень він не отримував, а договір про надання правової допомоги з АО «Адвокати НОН-СТОП» ним було розірвано.
10 червня 2025 року до Київського апеляційного суду засобами електронного зв`язку надійшли доповнення до апеляційної скарги ОСОБА_1 від захисника Харчука О.П., який здійснює захист ОСОБА_1
В поданих доповненнях захисник Харчук О.П. зазначає, що матеріали справи не містять доказів керування ОСОБА_1 транспортним засобом в зазначений у протоколі про адміністративне правопорушення місці та час.
Також захисник стверджує, що ОСОБА_1 , як особі, яка притягується до адміністративної відповідальності, не було роз`яснено його права та обов`язки, в тому числі і права на захист. Крім цього, в порушення вимог Інструкції №1452/735 працівники поліції не ознайомили ОСОБА_1 зі змістом направлення на огляд в закладі охорони здоров`я та не пропонували йому пройти огляд на стан сп`яніння згідно направлення.
Звертає увагу, що правопорушення, за яке ОСОБА_1 притягається до адміністративної відповідальності, мала місце 31 травня 2024 року. Таким чином, строк накладення стягнення, передбачений ч.6 ст.38 КУпАП, сплинув 01 червня 2025 року.
За наслідками апеляційного розгляду ОСОБА_1 та його захисник Харчук О.П. просятьоскаржувану постанову скасувати та закрити провадженняза відсутністю в його діяхскладу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.
Перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, заслухавши пояснення захисника Харчука О.П. на підтримку поданої апеляційноїскарги, проаналізувавши доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, з наступних підстав.
Згідно оскаржуваної постанови ОСОБА_1 визнано винуватим у тому, що він 31травня 2024 року о 00 год. 38 хв. керував транспортним засобом УАЗ3163д.н.з. НОМЕР_1 по вулиці Борщагівській, 145/11в місті Києвіз ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, нечітка мова, порушення координації рухів. Від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку відмовився, чим порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху України, за що передбачена відповідальність за ч.1 ст.130 КУпАП.
Відповідно до ст.280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Положеннями статей 251 та 252 КУпАП визначено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами. 
Орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю.
Вивченням матеріалів справи про адміністративне правопорушення встановлено, що суддя, діючи у відповідності до вимог ст.ст.245, 252, 280, 283 КУпАП, всебічно, повно та об`єктивно дослідив обставини вчиненого адміністративного правопорушення на підставі доказів, оцінених на предмет належності та допустимості, за результатами чого дійшов обґрунтованого висновку про доведеність винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.
В обґрунтування висновку про порушення ОСОБА_1 п.2.5 ПДР суд послався на наявні в матеріалах справи докази, а саме на протокол про адміністративне правопорушення, дані відеореєстратора з нагрудної камери працівника поліції та направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Суд апеляційної інстанції вважає такий висновок суду законним і обґрунтованим, з огляду на наступне.
Відповідно до п.2.5 ПДР України водій на вимогу працівника поліції повиненпройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного сп`яніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин.
Викладені в протоколі від 31.03.2024 року обставини відмови  ОСОБА_1  від проходження огляду на стан сп`яніння підтверджуються відеозаписом з місця події, який долучений до протоколу і міститься в матеріалах справи та з якого вбачається, що поліцейськими, у зв`язку з встановленими ознаками сп`яніння, запропоновано ОСОБА_1 пройти медичний огляд в установленому законом порядку на місці зупинки за допомогою приладу «Драгер». На вимогу працівників поліції ОСОБА_1 від проходження такого оглядувідмовився. 
Дії особи, пов`язані з керуванням транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, передачею керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а також відмовою особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, є складом адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.
У своїх письмових поясненнях захисник Харчук О.В. стверджує, що матеріали справи не містять доказів керування ОСОБА_1 транспортним засобом у вказаному місці та часі, однак як вбачається із наявного в матеріалах справи відеозапису, ОСОБА_1 жодним чином не заперечував той факт, що він здійснював керування  транспортним засобом за обставин, викладених у протоколі від 31.05.2024 року.
Відповідно до п.8 Розділу 2 Інструкції, форма направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, наведена в додатку 1 до цієї Інструкції.
Однак в супереч доводам захисника, працівники поліції не мають обов`язку під підпис ознайомлювати з зі змістом направлення особу, щодо якої була висунута вимога про проходження огляду на стан сп`яніння, а також вручати копію даного направлення, оскільки дане направлення надається до медичного закладу при проходженні особи огляду на стан сп`яніння. У зв`язку із відмовою ОСОБА_1 від проходження огляду на стан сп`яніння, дане направлення долучено до  матеріалів справи.
У своїй апеляційній скарзі ОСОБА_1 вказує, що суд першої інстанції не повідомляв його про дату і час розгляду провадження, цим самим порушивши його права. Проте дане твердження не відповідає дійсності, оскільки в матеріалах справи містяться довідки (а.с. 10, 21, 25, 30) про направлення ОСОБА_1 .СМС-повідомленьпро час та місце розгляду вказаного провадження. Разом із цим повідомлявся про судові засідання і адвокат, який здійснював захист ОСОБА_1 , Гаврик А.В. , який неодноразово направляв клопотання до суду.
Доводи захисника Харчука О.В. щодо закінчення строку накладення адміністративного стягнення на час розгляду справи в суді апеляційної інстанції, що є наслідком звільнення особи від адміністративної відповідальності, також не грунтується на вимогах закону, з огляду на наступне.
Як вірно у своїх письмових поясненнях зазначив захисник, строк накладення адміністративного стягнення, згідно ч.6 ст.38 КУпАП, закінчився 01 червня 2025 року. Проте постановою Солом`янського районного суду міста Києва від 08 квітня 2025 року, тобто в межах вказаного строку, накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 гривень, з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік.
З приводу доводів захисника про те, що ОСОБА_1 працівниками поліції не роз`яснювались його права, не підтверджується матеріалами провадження та на впливає на встановлені судом фактичні обставини правопорушення, як і не спростовує винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.
За результатами апеляційного перегляду справи про адміністративне правопорушення судом не встановлено порушення норм процесуального права чи неправильного застосування норм матеріального права, на що посилається ОСОБА_1 у поданій апеляційній скарзі.
Оскільки рішення суду, яке оскаржується, є законним, обґрунтованим та вмотивованим, суд апеляційної інстанції залишає його без змін, а апеляційну скаргу ОСОБА_1 - без задоволення.
На підставі викладеного, керуючись ст.294 КУпАП, -
ПОСТАНОВИВ:
Постанову Солом`янськогорайонного суду міста Києва від 08квітня 2025 року, якою ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 грн., з позбавленням права керування транспортними засобами на 1 рік, залишити без змін, а апеляційну скаргу ОСОБА_1 - без задоволення.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною та оскарженню не підлягає.
 
Суддя                                                                          І.А. Мосьондз