ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД      
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116 (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"10" липня 2025 р.                               Справа № 910/15616/24
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого:           Сибіги О.М.
суддів:            Тищенко О.В. 
          Гончарова С.А. 
 
секретар судового засідання: Михайленко С.О.
за участю представників сторін: згідно протоколу судового засідання від 10.07.2025
Розглянувши матеріали апеляційної скарги Приватного акціонерного товариства з іноземними інвестиціями «Слобожанська будівельна кераміка»
на рішення Господарського суду міста Києва від 06.03.2025
у справі № 910/15616/24 (суддя Грєхова О.А.)
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Стікон»
до Приватного акціонерного товариства з іноземними інвестиціями «Слобожанська будівельна кераміка»
про стягнення 544 191,10 грн, -

ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст позовних вимог
Товариство з обмеженою відповідальністю «Стікон» (позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Приватного акціонерного товариства з іноземними інвестиціями «Слобожанська будівельна кераміка» (відповідач) про стягнення 544 191,10 грн., з них: основного боргу - 520  757,01 грн. та 3% річних - 23  434,00 грн.
Позовні вимоги обґрунтовано неналежним виконанням відповідачем зобов`язань договором поставки № 210403ПГ від 28.04.2021 в частині поставки попередньо оплаченого товару.
Ухвалою Господарського суду міста Києва від 06.01.2025 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі № 910/15616/24, ухвалено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття
Рішенням Господарського суду міста Києва від 06.03.2025 у справі № 910/15616/24 позов задоволено повністю. Стягнуто з Приватного акціонерного товариства з іноземними інвестиціями "Слобожанська будівельна кераміка" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Стікон" кошти у розмірі 520  757,01 грн., 3% річних у розмірі 23  434,00 грн. та витрати по сплаті судового збору в розмірі 6530,30 грн.
В обґрунтування прийнятого рішення судом першої інстанції зазначено, що позивачем доведено порушення відповідачем зобов`язань за договором № 210403ПГ від 28.04.2021 в частині поставки попередньо оплаченого товару, матеріали справи не містять доказів повернення позивачу коштів в сумі 520  757,01 грн., відповідно позивач має право на повернення суми здійсненої ним попередньої оплати в порядку ч. 2 ст. 693 Цивільного кодексу України. Крім того, суд першої інстанцій дійшов висновку, що у зв`язку з простроченням відповідачем виконання грошового зобов`язання з повернення попередньої оплати стягненню з відповідача підлягають 3% річних у розмірі 23  434,00 грн.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів
Не погоджуючись з рішенням Господарського суду міста Києва від 06.03.2025 у справі № 910/15616/24, 26.03.2025 Приватне акціонерне товариство з іноземними інвестиціями "Слобожанська будівельна кераміка" звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду міста Києва від 06.03.2025 у справі № 910/15616/24 скасувати та прийняти нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі. 
Вимоги апеляційної скарги мотивовано тим, що при прийнятті оскаржуваного рішення судом першої інстанції не в повному обсязі з`ясовано фактичні дані, що мають значення для справи, що є підставою для його скасування. Узагальнені доводи апеляційної скарги зводяться до того, що позивачем не доведено, що відповідачем порушено зобов`язання з поставки товару, а навпаки наголошує на виконанні обумовлених за договором зобов`язань з поставки товару. 

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті
Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 27.03.2025 матеріали апеляційної скарги Приватного акціонерного товариства з іноземними інвестиціями "Слобожанська будівельна кераміка" у справі № 910/15616/24 передано на розгляд колегії суддів Північного апеляційного господарського суду у складі: головуючий суддя: Сибіга О.М., судді: Кравчук Г.А., Гончаров С.А.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 01.04.2025 витребувано з Господарського суду міста Києва матеріали господарської справи № 910/15616/24.
14.04.2025 до Північного апеляційного господарського суду надійшли матеріали справи № 910/15616/24.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 19.05.2025 апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства з іноземними інвестиціями "Слобожанська будівельна кераміка" на рішення Господарського суду міста Києва від 06.03.2025 у справі № 910/15616/24 залишено без руху та надано строк на усунення недоліків апеляційної скарги.
02.06.2025 від Приватного акціонерного товариства з іноземними інвестиціями "Слобожанська будівельна кераміка" до Північного апеляційного господарського суду надійшла заява про усунення недоліків.
Розпорядженням Керівника апарату Північного апеляційного господарського суду від 09.06.2025 № 09.1-08/1393/25 у зв`язку з перебуванням судді Кравчука Г.А. у відпустці призначено повторний автоматизований розподіл справи № 910/15616/24.
Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 09.06.2025 для вирішення питань щодо руху апеляційної скарги в межах справи № 910/15616/24 визначено колегію суддів Північного апеляційного господарського суду у складі: головуючий суддя: Сибіга О.М., судді: Гончаров С.А., Тищенко О.В.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 09.06.2025 відкрито апеляційне провадження у справі № 910/15616/24 за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства з іноземними інвестиціями "Слобожанська будівельна кераміка" на рішення Господарського суду міста Києва від 06.03.2025 та призначено розгляд справи на 10.07.2025. 
26.06.2025 до Північного апеляційного господарського суду від представника Товариства з обмеженою відповідальністю "Стікон" надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому проти доводів апеляційної скарги заперечує та наводить власні на їх спростування, просить у задоволенні апеляційної скарги відмовити у повному обсязі. Узагальнені доводи відзиву на апеляційну скаргу зводяться до того, що враховуючи відсутність доказів поставки товару на суму 520  757,01 грн., сплачена позивачем сума попередньої оплати у вказаному розмірі підлягає поверненню покупцю. 
10.07.2025 до Північного апеляційного господарського суду від представника Приватного акціонерного товариства з іноземними інвестиціями "Слобожанська будівельна кераміка" надійшли додаткові пояснення, в яких скаржник проти доводів відзиву на апеляційну скаргу заперечує та зазначає, що не відмовляється від виконання зобов`язань з поставки товару за договором. 
Розглянувши матеріали справи, апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства з іноземними інвестиціями "Слобожанська будівельна кераміка" слід залишити без задоволення, а рішення Господарського суду міста Києва від 06.03.2025 у справі № 910/15616/24 без змін, з наступних підстав.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції
Як вірно було встановлено Господарським судом міста Києва та перевірено судом апеляційної інстанції, 28.04.2021 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Стікон" (надалі - позивач, покупець) та Приватним акціонерним товариством з іноземними інвестиціями "Слобожанська будівельна кераміка" (надалі - відповідач, постачальник) укладено договір поставки № 210403ПГ (надалі - договір), відповідно до п. 1.1. якого постачальник зобов`язується виготовити, поставити і передати у власність покупця цеглу керамічну (товар) для будівництва ЖК "Прохоровський квартал", а покупець зобов`язується приймати товар і своєчасно оплачувати його вартість.
Відповідно до п. 2.5. договору днем поставки товару вважається дата підписання видаткової накладної на приймання товару або товарно-транспортної накладної (залізничної накладної) залежно від умов поставки.
За умовами п. 5.1. договору постачання товарів (окремої партії товару) провадиться кожного разу на підставі узгоджених сторонами цінах, що включають в себе вартість товару, тари, пакування та маркування. Транспортні витрати у передбачених договором випадках включаються до вартості товару або за бажанням покупця на такі витрати виставляється окремий рахунок-фактура.
Згідно з п. 5.4. договору розрахунки за договором здійснюються покупцем у грошових одиницях шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок постачальника на умовах 100% передоплати.
Договір набирає чинності з моменту підписання його сторонами та діє до 31.12.2021, а в частині розрахунків - до повного їх завершення (п. 11.1. договору).
20.05.2021 до договору № 210403ПГ від 28.04.2021 укладено специфікацію № 1, в якій визначено, що поставці підлягала продукція: КЛПр 1,0 НФ б0 4-4 (біло-кремовий, хвиля), дата виробництва 20.05.2021 (+/- 2 доби) у кількості 25,392 т. шт., вартістю 8,74 грн. з ПДВ, без урахування доставки. У специфікації № 1 вказано, що відвантаження продукції проводиться на залізничну станцію Одеса-Застава 1.
28.04.2021 до договору № 210403ПГ від 28.04.2021 укладено специфікацію № 2, в якій визначено, що поставці підлягала продукція: КЛПр 1,0 НФ ч0 4-4 А-12 (чорний, хвиля), дата виробництва 09.06.2021 (+/- 2 доби) у кількості 4,232 т. шт., вартістю 7,53 грн. з ПДВ, без урахування доставки; КЛПр 1,0 НФ ч0 4-4 А-5 (коричневий, хвиля, без присипки), дата виробництва 09.06.2021 (+/- 2 доби) у кількості 4,232 т. шт., вартістю 7,15 грн. з ПДВ, без урахування доставки. Відвантаження продукції проводиться на склад ТОВ "Стікон" за адресою: Одеська область, м. Одеса, вул. Кірпічна, 4, "ПромБаза ТОВ "Стікон" (п. 4 специфікації).
15.06.2021 до договору № 210403ПГ від 28.04.2021 укладено специфікацію № 3, в якій визначено, що поставці підлягала продукція: КЛПр 1,0 НФ ч0 4-4 А-12 (чорний, хвиля), дата виробництва 15.06.2021 (+/- 2 доби) у кількості 0,529 т. шт., вартістю 7,53 грн. з ПДВ, без урахування доставки; КЛПр 1,0 НФ ч0 4-4 А-5 (коричневий, хвиля, без присипки), дата виробництва 15.06.2021 (+/- 2 доби) у кількості 6,348 т. шт., вартістю 7,15 грн. з ПДВ, без урахування доставки; КЛПр 1,0 НФ б0 4-4 (біло-кремовий, хвиля), дата виробництва 15.06.2021 (+/- 2 доби) у кількості 1,587 т.шт., вартістю 8,74 грн. з ПДВ, без урахування доставки. В п. 4 специфікації № 3 визначено, що відвантаження продукції проводиться на склад ТОВ "Стікон" за адресою: Одеська область, м. Одеса, вул. Кірпічна, 4, "ПромБаза ТОВ "Стікон".
Згідно виставленого постачальником рахунку на оплату № 1492 від 20.10.2021 покупець здійснив попередню оплату товару, що підтверджується платіжними інструкціями № 12937 від 26.10.2021 та № 16351 від 30.12.2021.
Як зазначає позивач у позовній заяві, у зв`язку з невиконаним зобов`язанням з поставки товару на суму 520 757,01 грн. ТОВ «Стікон» неодноразово зверталося з листами № 03/161 від 03.04.2023, № 03/1148, № 01/552 від 08.02.2024 до ПрАТ ІІ "Слобожанська будівельна кераміка" про повернення попередньої оплати у розмірі 520  757,01 грн.
Втім, відповідач попередню оплату у розмірі 520  757,01 грн. не повернув.
Вказані обставини стали підставою для звернення позивача до суду з позовом про повернення попередньої оплати в розмірі 520  757,01 грн. Крім того, у зв`язку з порушенням грошового зобов`язання по поверненню попередньої оплати позивачем нараховано та заявлено до стягнення 3% річних у розмірі 23 434,00 грн.
Відповідач проти позовних вимог заперечив, посилаючись на те, що зобов`язання з поставки товару за договором № 210403ПГ від 28.04.2021 ним виконане.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови
Відповідно до вимог ч.ч. 1, 2, 4, 5 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Причиною виникнення спору стало питання щодо наявності чи відсутності підстав для стягнення з відповідача на користь позивача попередньої оплати у розмірі 520  757,01 грн. та 3% річних у розмірі 23  434,00 грн.
Колегія суддів зазначає, що Верховний Суд неодноразово наголошував щодо необхідності застосування категорій стандартів доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони.
Одночасно, цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний.
Аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі № 129/1033/13-ц.
Для виконання вимог ст. 86 Господарського процесуального кодексу України необхідним є аналіз доказів та констатація відповідних висновків за результатами такого аналізу. Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, в тому числі у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи.
17.10.2019 набув чинності Закон України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні", яким було, зокрема внесено зміни до Господарського процесуального кодексу та змінено назву ст. 79 ГПК України з "Достатність доказів" на нову - "Вірогідність доказів" та викладено її у новій редакції з фактичним впровадженням у господарський процес стандарту доказування "вірогідність доказів".
Стандарт доказування "вірогідність доказів", на відміну від "достатності доказів", підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач.
Відповідно до ст. 79 Господарського процесуального кодексу наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Тлумачення змісту цієї статті свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду і на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються, скоріше були (мали місце), аніж не були.
Зазначений підхід узгоджується з судовою практикою ЄСПЛ, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) (пункт 1 статті 32 Конвенції). Так, зокрема, у рішенні 23.08.2016 у справі "Дж. К. та Інші проти Швеції" ("J.K. AND OTHERS v. SWEDEN") ЄСПЛ наголошує, що "у країнах загального права у кримінальних справах діє стандарт доказування "поза розумним сумнівом" ("beyond reasonable doubt"). Натомість, у цивільних справах закон не вимагає такого високого стандарту; скоріше цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням "балансу вірогідностей". Суд повинен вирішити, чи являється вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри".
Аналогічний підхід до стандарту доказування "вірогідність доказів" висловлено Верховним Судом у постановах від 29.01.2021 у справі № 922/51/20, від 31.03.2021 у справі № 923/875/19, від 25.06.2020 у справі № 924/233/18.
Суд апеляційної інстанції зазначає, що розгляд даної справи здійснювався в порядку, передбаченому нормами Господарського процесуального кодексу України, відповідно, і оцінка доказів у ній здійснюватиметься через призму такого стандарту доказування, як "баланс вірогідностей".
Пунктом 1 ст. 11 Цивільного кодексу України визначено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. 
Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу.
Нормами ст. 11 Цивільного кодексу України встановлено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини, завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі, інші юридичні факти.
Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.
Частиною 1 статті 509 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Положеннями ст. 626 Цивільного кодексу України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Приписами ст. 627 Цивільного кодексу України встановлено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Стаття 629 Цивільного кодексу України передбачає, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 Цивільного кодексу України).
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.
До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін, а тому обов`язок покупця сплатити продавцеві повну ціну переданого товару складає зміст основних його зобов`язань відповідно до ст. 692 ЦК України.
В ст. 655 Цивільного кодексу України закріплено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.
Відповідно до ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару. Договором купівлі-продажу може бути передбачено розстрочення платежу.
У відповідності до ч. 2 ст. 693 Цивільного кодексу України, якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.
За приписами ч. 1 ст. 598, ст. 599 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
Положеннями ст. 610 Цивільного кодексу України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
За умовами ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Як вже зазначалося судом, 28.04.2021 між позивачем, як покупцем, та відповідачем, як постачальником, укладено договір поставки № 210403ПГ, предметом якого є виготовлення, поставка та передача постачальником у власність покупця цегли керамічної (товару) для будівництва ЖК "Прохоровський квартал", яку покупець зобов`язується прийняти та оплатити.
До договору № 210403ПГ від 28.04.2021 укладено специфікації № 1 від 20.05.2021, № 2 від 28.04.2021 та № 3 від 15.06.2021, в яких визначено найменування, кількість, ціну та умови поставки товару.
Матеріалами справи підтверджується, що на підставі виставленого відповідачем рахунку на оплату № 1492 від 20.10.2021 позивач здійснив попередню оплату товару, що підтверджується платіжними інструкціями № 12937 від 26.10.2021 та № 16351 від 30.12.2021.
В п. 2.5. договору визначено, що днем поставки товару вважається дата підписання видаткової накладної на приймання товару або товарно-транспортної накладної (залізничної накладної) залежно від умов поставки.
Момент виконання обов`язку продавця передати товар визначено статтею 664 Цивільного кодексу України, згідно з якою обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент: вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар; надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару. Товар вважається наданим у розпорядження покупця, якщо у строк, встановлений договором, він готовий до передання покупцеві у належному місці і покупець поінформований про це. Готовий до передання товар повинен бути відповідним чином ідентифікований для цілей цього договору, зокрема шляхом маркування.
У розумінні положень частини 2 статі 664 Цивільного кодексу України товар вважається наданим у розпорядження покупця якщо: у строк, встановлений договором, він готовий до передання покупцеві у належному місці; покупець поінформований про те, що товар готовий до передання. При цьому, товар повинен бути відповідним чином ідентифікований.
Доказів поставки товару матеріали справи не містять. 
Судом встановлено, що у зв`язку з невиконаним зобов`язань з поставки товару на суму 520 757,01 грн. ТОВ «Стікон» неодноразово зверталося з листами № 03/161 від 03.04.2023, № 03/1148, № 01/552 від 08.02.2024 до ПрАТ ІІ "Слобожанська будівельна кераміка" про повернення попередньої оплати у розмірі 520  757,01 грн.
Втім, відповідач попередню оплату у розмірі 520  757,01 грн. не повернув.
У постанові Верховного Суду від 07.02.2018 у справі № 910/5444/17 зроблено правовий висновок щодо застосування ст. 693 Цивільного кодексу України, з яким погодився Верховний Суд в постанові від 09.03.2023 у справі № 910/5041/22.
Так, Верховний Суд зазначив, що зі змісту частин першої та другої статті 693 ЦК України вбачається, що умовою її застосування є неналежне виконання продавцем свого зобов`язання зі своєчасного передання товару покупцю. А у разі настання такої умови покупець має право діяти альтернативно: або вимагати передання оплаченого товару від продавця, або вимагати повернення суми попередньої оплати. Можливість обрання певного визначеного варіанта правової поведінки боржника є виключно правом покупця, а не продавця. Отже, волевиявлення щодо обрання одного з варіантів вимоги покупця має бути вчинено ним в активній однозначній формі такої поведінки, причому доведеної до продавця.
Оскільки законом не визначено форму пред`явлення такої вимоги покупця, останній може здійснити своє право будь-яким шляхом: як шляхом звернення до боржника з претензією, листом, телеграмою тощо, так і шляхом пред`явлення через суд вимоги у визначеній законом процесуальній формі - формі позову.
Верховний Суд зазначив, що застосування ч. 2 ст. 693 ЦК України залежить від обставин щодо фактичної поставки/непоставки товару.
Також Верховний Суд вказав на те, що відсутність дій відповідача щодо поставки товару, надає позивачу право на «законне очікування», що йому будуть повернуті кошти попередньої оплати. Не повернення відповідачем цих коштів прирівнюється до порушення права на мирне володіння майном (рішення ЄСПЛ у справах «Брумареску проти Румунії» (п. 74), «Пономарьов проти України» (п. 43), «Агрокомплекс проти України».
Отже, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що оскільки в матеріалах справи відсутні докази як повернення відповідачем попередньої оплати, так і поставки товару на суму 520  757,01 грн., у позивача наявне право визначене частиною 2 статті 693 Цивільного кодексу України вимагати повернення попередньої оплати у розмірі 520  757,01 грн.
Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача 3% річних у розмірі 23  434,00 грн. колегія суддів зазначає наступне. 
Частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України визначено обов`язок боржника, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Відтак, у разі несвоєчасного виконання боржником грошового зобов`язання у нього в силу закону (частини другої статті 625 ЦК України) виникає обов`язок сплатити кредитору, поряд із сумою основного боргу, суму інфляційних втрат, як компенсацію знецінення грошових коштів за основним зобов`язанням внаслідок інфляційних процесів у період прострочення їх оплати, та 3% річних від простроченої суми.
Верховним Судом неодноразово наголошено, що за змістом наведеної норми закону нарахування інфляційних втрат та трьох процентів річних на суму боргу входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові (постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.06.2019 у справі № 703/2718/16-ц, від 22.09.2020 у справі № 918/631/19 ).
Вимагати сплати суми боргу з врахуванням індексу інфляції та трьох процентів річних є правом кредитора, яким останній наділений в силу нормативного закріплення зазначених способів захисту майнового права та інтересу (постанова Верховного Суду від 05.07.2019 у справі № 905/600/18).
Визначене частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України право стягнення трьох процентів річних є мінімальними гарантіями, які надають кредитору можливість захистити згадані вище інтереси; позбавлення кредитора можливості реалізувати це право порушуватиме баланс інтересів і сприятиме виникненню ситуацій, за яких боржник повертатиме кредитору грошові кошти, які, через інфляційні процеси, матимуть іншу цінність, порівняно з моментом, коли такі кошти були отримані (у тому числі у вигляді прострочення оплати відповідних товарів та послуг) (аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 15.06.2023 у справі № 921/94/21).
Як вбачається зі змісту оскаржуваного судового рішення, місцевим господарським судом, задовольняючи позовні вимоги, встановлено, що відповідачем допущено прострочення повернення попередньої оплати у розмірі 520  757,01 грн. та зроблено висновок щодо наявності підстав для застосування до нього відповідальності, передбаченої частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України.
Здійснивши перевірку розрахунку 3% річних, в межах заявленого позивачем періоду, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що він виконано арифметично вірно, відтак, сума 3% річних, яка підлягає стягненню з відповідача, не виходячи за межі визначеного позивачем періоду, становить 23  434,00 грн.
Таким чином, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позову. 
Встановивши обставини даної справи та надавши відповідну правову оцінку зібраним у справі доказам, виходячи з системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, колегія суддів дійшла висновку, що скаржником не надано до суду належних і допустимих доказів на підтвердження тих обставин, на які він посилається в апеляційній скарзі.
На переконання колегії суддів апеляційного господарського суду, вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог, суд першої інстанції повно та всебічно дослідив обставини справи, дав їм належну правову оцінку, дійшов правильних висновків щодо прав та обов`язків сторін, які ґрунтуються на належних та допустимих доказах.
Колегія суддів апеляційного суду вважає посилання скаржника, викладені ним в апеляційній скарзі такими, що не можуть бути підставою для скасування прийнятого у справі рішення, наведені доводи скаржника не спростовують висновків суду першої інстанції та зводяться до переоцінки доказів та встановлених судом обставин.
Згідно з частиною 4 статті 11 Господарського процесуального кодексу України суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча, пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною, залежно від характеру рішення.
В пункті 53 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Федорченко та Лозенко проти України" від 20.09.2012 зазначено, що при оцінці доказів суд керується критерієм доведення "поза розумним сумнівом". Тобто, аргументи сторони мають бути достатньо вагомими, чіткими та узгодженими.
При винесені даної постанови судом апеляційної інстанції були надані вичерпні відповіді на доводи скаржника, з посиланням на норми права, які підлягають застосуванню до спірних правовідносин.
Щодо інших аргументів сторін колегія суддів зазначає, що вони були досліджені та не наводяться у судовому рішенні, позаяк не покладаються в його основу, тоді як Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа Серявін проти України, § 58, рішення від 10.02.2010). Названий Суд зазначив, що, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод (рішення Європейського суду з прав людини у справі Трофимчук проти України).

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги
Однією з засад здійснення господарського судочинства у відповідності до статті 2 Господарського процесуального кодексу України є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.
Відповідно до ст. 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
У відповідності з пунктом 3 частини 2 статті 129 Конституції України та частини 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.
Частиною 1 статті 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 275 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Отже, в задоволенні апеляційної скарги Приватного акціонерного товариства з іноземними інвестиціями "Слобожанська будівельна кераміка" слід відмовити, а рішення Господарського суду міста Києва від 06.03.2025 залишити без змін.
Керуючись статтями 129, 269, 270, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:
          1.          Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства з іноземними інвестиціями «Слобожанська будівельна кераміка» на рішення Господарського суду міста Києва від 06.03.2025 у справі № 910/15616/24- залишити без задоволення.
          2.          Рішення Господарського суду міста Києва від 06.03.2025 у справі № 910/15616/24 - залишити без змін. 
          3.          Судовий збір за розгляд апеляційної скарги розподіляється відповідно до ст.ст. 129 та 282 Господарського процесуального кодексу України.
          4.          Матеріали справи № 910/15616/24 повернути до Господарського суду міста Києва.
          Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена відповідно до ст. 287-291 Господарського процесуального кодексу України.
          Повний текст постанови складено та підписано 15.07.2025.

Головуючий суддя                                                                                О.М. Сибіга 

Судді                                                                                          О.В. Тищенко

                                                                                          С.А. Гончаров