ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 серпня 2025 року
м. Хмельницький

Справа № 676/1419/24
Провадження № 22-ц/820/1802/25

Хмельницький апеляційний суд у складі колегії
 
суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
 
Грох Л.М. (суддя-доповідач), Янчук Т.О., Ярмолюка О.І., 
                       секретар судового засідання Шевчук Ю.Г.,

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Акціонерного товариства «Сенс Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області в складі судді Вдовичинського А.В. від 23 травня 2025 року.
Заслухавши доповідача, ознайомившись з доводами апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, суд, -
в с т а н о в и в :

У лютому 2024 року АТ «Сенс Банк», звертаючись в суд з цим позовом до відповідачки, вказував, що 02.11.2021 року ОСОБА_1 уклала з АТ «Альфа- Банк» угоду про надання споживчого кредиту №501384039. 
Відповідно до умов вказаного договору банк зобов`язувався надати позичальниці кредит, а позичальниця зобов`язувалася в порядку та на умовах, визначених кредитним договором повернути кредит, виплачувати проценти за користування кредитом, сплачувати комісію та інші передбачені платежі в сумі, строки та на умовах, що передбачені кредитним договором. 
Умовами кредитного договору передбачено, що у випадку невиконання позичальницею договору остання зобов`язана достроково виконати всі боргові зобов`язання перед банком протягом 30 календарних днів з дня отримання від банку інформації. 
Банк виконав свій обов`язок щодо надання ОСОБА_1 кредиту. Проте позичальниця свої зобов`язання за кредитним договором не виконала, внаслідок чого утворилася заборгованість за кредитним договором в сумі 101511,20 грн. 
12.08.2022 року загальними зборами акціонерів АТ «Альфа-Банк» затверджено рішення про зміну найменування АТ «Альфа-Банк» на АТ «Сенс Банк», запис про зміну найменування внесено до єдиного державного реєстру 30.11.2022 року. 
На адресу позичальниці направлено досудову вимогу щодо виконання договірних зобов`язань. Відповідачка не відреагувала на вказану вимогу та свідомо не скористалася своїм правом на дотримання строку для погашення заборгованості за кредитним договором. 
Станом на 28.02.2023 року відповідачка має заборгованість в розмірі 101511,16 грн. з яких 75788,02 грн. - заборгованість по тілу кредиту, 25723,14 грн. -заборгованість по відсотках. 
Враховуючи наведене, позивач просив стягнути з відповідачки на його користь заборгованість за кредитним договором №501384039 у розмірі 101511,2 грн., витрати по сплаті судового збору.

Рішенням Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 23.05.2025 року позов задоволено. 
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «Сенс Банк» заборгованість за кредитним договором №501384039 у розмірі 101511,20 грн. та 3028,00 грн. судового збору.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду як незаконне та відмовити в задоволенні позову. На думку апелянтки, висновки суду не відповідають обставинам справи та є необґрунтованими. Суд безпідставно послався на довідку № 22778-57.2/2024 від 25.07.2024 року як доказ укладення сторонами кредитного договору, хоча за її змістом аналогом ЕЦП у формі одноразового ідентифікатора нею підписано акцепт договору № 500755953, який не є предметом даного позову. Ця довідка №22778-57.2/2024 від 25.07.2024 року є неналежним доказом у даній справі. Позивач не надав і передбачену договором анкету-заяву про акцепт Публічної пропозиції.
Вважає помилковим висновок суду, що передача  ОСОБА_1  кредитних коштів в розмірі 80000 грн. доводиться меморіальним ордером № 671977394 від 02.11.2021 року - цей доказ  є недопустимим і  недостовірним, оскільки  за його змістом кредитні кошти на рахунок відповідачки перерахував платник АТ «Сенс Банк», тоді як  АТ «Альфа-Банк» змінив назву на АТ «Сенс-Банк» лише 12.08.2022 року. 
Також не враховано, що позивач звернувся до суду з позовом про стягнення кредитних коштів та відсотків за користування кредитом 27.02.2024 року, тобто, більш як за 13 місяців до закінчення строку дії договору № 501384039 від 02.11.2021 року, не заявляючи при цьому вимогу про дострокове розірвання вказаної угоди.

В засідання апеляційного суду апелянтка, представники сторін не з`явилися, будучи належно повідомленими про розгляд справи. 
Апеляційний суд відповідно до ст. 372 ЦПК України відхилив клопотання представниці апелянтки про відкладення розгляду справи, зважаючи на відсутність доказів погіршення її стану здоров`я та неспроможності брати участь в судовому засіданні. 

Апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. 
Так, встановлено, що 02.11.2021 року між АТ «Альфа банк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір шляхом підписання в електронній формі оферти на укладення угоди про надання споживчого кредиту № 501384039 та акцепту пропозиції на укладення угоди про надання споживчого кредиту № 501384039 від 02.11.2021 року. Тип кредиту «кредит готівкою» в сумі 80000 грн., процентна ставка 35 % річних, строком на 42 місяців. Дата повернення кредиту 02.05.2025 року, кредит надається для власних потреб. Для повернення заборгованості за угодою використовується рахунок № НОМЕР_1 , відкритий у банку. Спосіб видачі кредиту - переказ коштів на рахунок НОМЕР_1 (а.с.3-6, том 1).
Додатком №1 до угоди про надання споживчого кредиту від 02.11.2021 р. № 501384039 (а.с.6-7, том 1) передбачено внесення позичальником щомісячного платежу 02 числа кожного місяця, розмір мінімального щомісячного платежу 3328,35 грн. у період з 02.11.2021 року по 02.04.2025 року, 02.05.2025 року - 3328,01 грн.
Свої зобов`язання за кредитним договором банк виконав, переказав відповідачці 02.11.2021 року кредитні кошти в сумі 80000 грн. В рахунок погашення заборгованості по кредиту відповідачка здійснила п`ять платежів: 26.11.2021 року - 3385,00 грн., 21.12.2021 року - 3350,96 грн., 25.01.2022 р. - 3300,96 грн., 21.02.2022 р. - 3325,96 грн. та 14.09.2022 року - 500,00 грн., що підтверджується розрахунком заборгованості, а також випискою по особовому рахунку (а.с. 10, 15-16, том 1).
12.08.2022 року загальними зборами акціонерів АТ «Альфа-Банк» затверджено рішення про зміну найменування АТ «Альфа-Банк» на АТ «Сенс Банк». (а.с.23). Запис про зміну найменування позивача внесено до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань 30.11.2022 року.
06.11.2023 року банк направив відповідачці досудову вимогу (а.с.18-22, том 1) про сплату наявної заборгованості протягом 30 календарних днів з моменту отримання письмової вимоги банку, але в будь-якому випадку не пізніше 35 календарних днів з моменту надсилання даної вимоги; у випадку невиконання - достроково повернути кредит та сплатити всі нараховані та несплачені проценти, комісії, в загальній сумі 101511,20 грн. 
Ця вимога залишена відповідачкою без реагування. 
Згідно розрахунку банку (а.с.10) заборгованість відповідача по кредитному договору складає 101511,16 грн., в т.ч.: за кредитом - 75788,02 грн., за відсотками - 25723,14 грн.
Задовольняючи позов, суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що відповідачка не виконала свої зобов`язання за кредитним договором, укладеним з позивачем 02.11.2021 року, відтак наявна заборгованість 101511,16 грн., в т.ч.: за кредитом - 75788,02 грн., за відсотками - 25 723,14 грн. підлягає стягненню з неї на користь позивача.

Доводи апеляційної скарги про помилковість таких висновків суду, недоведеність факту укладення кредитного договору між сторонами є безпідставними.
Так, відповідно до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.
Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч. 1 ст. 628 ЦК України).
Статті 6 та 627 ЦК України визначають, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Згідно з ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.
Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа (стаття 11 Закону України «Про електронну комерцію»).
За змістом статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання, зокрема, електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. 
Електронні документи (повідомлення), пов`язані з електронним правочином, можуть бути подані як докази сторонами та іншими особами, які беруть участь у судовому розгляді справи. Докази, подані в електронній формі та/або у формі паперових копій електронних повідомлень, вважаються письмовими доказами згідно із статтею 64 Цивільного процесуального кодексу України, статтею 36 Господарського процесуального кодексу України та статтею 79 Кодексу адміністративного судочинства України (ч.13 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»).
Відповідно до ч.1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
За статтею 526 ЦК України  зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. 
Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).
Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст.610 ЦК України).
Згідно з ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
Відповідно до ч.1 ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Згідно ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів.
За змістом ст.ст. 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Суд першої інстанції відповідно до ст. 89 ЦПК України повно, об`єктивно та безпосередньо дослідив наявні у справі докази і дав належну оцінку   допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також належно оцінив достатність і взаємний зв`язок зібраних доказів у їх сукупності.
Так, на підставі поданих письмових доказів суд правильно констатував укладення 02.11.2021 року між АТ «Альфа банк» та ОСОБА_1 кредитного договору шляхом підписання в електронній формі оферти на укладення угоди про надання споживчого кредиту № 501384039 та акцепту пропозиції на укладення угоди про надання споживчого кредиту № 501384039 від 02.11.2021 року. Акцепт пропозиції на укладення угоди позичальником здійснено підписанням аналоговим ЕЦП у формі одноразового ідентифікатора «0699», надісланого на номер телефону НОМЕР_2 , який за даними апеляційної скарги належить ОСОБА_1 .
Апелянтка не спростувала достатніми та допустимими доказами факт підписання сторонами в електронній формі оферти на укладення угоди про надання споживчого кредиту № 501384039 та акцепту пропозиції на укладення угоди про надання споживчого кредиту № 501384039 від 02.11.2021 року. Водночас остання не довела укладення сторонами іншого договору № 500755953, на який є посилання в довідці № 22778-57.2/2024 від 25.07.2024 року. 
Факт укладення угоди про надання споживчого кредиту № 501384039 від 02.11.2021 року цілком підтверджується й зарахуванням 02.11.2021 року кредитних коштів у сумі 80000 грн. на вказаний у договорі рахунок відповідачки № НОМЕР_1 згідно меморіального ордеру № 671977394 від 02.11.2021 року. 
Копія меморіального ордеру № 671977394 від 02.11.2021 року виготовлена з електронної системи документообігу банку, відтак містить найменування банку- платника на час виготовлення копії - АТ «Сенс Банк», а не АТ «Альфа-Банк», що не вказує на недопустимість чи недостовірність цього доказу. 
Водночас дані меморіального ордеру № 671977394 від 02.11.2021 року цілком узгоджуються з даними виписки про рух коштів по рахунку відповідачки  ОСОБА_1 № НОМЕР_1 , який зазначено в оферті на укладення угоди про надання споживчого кредиту № 501384039 та в акцепті пропозиції на укладення угоди про надання споживчого кредиту № 501384039 від 02.11.2021 року.
Крім того, за даними цих же виписок (а.с.196-207, том 1) в рахунок погашення заборгованості по кредиту відповідачка здійснила п`ять платежів: 26.11.2021 року - 3385,00 грн., 21.12.2021 року - 3350,96 грн., 25.01.2022 р. - 3300,96 грн., 21.02.2022 р. - 3325,96 грн. та 14.09.2022 року - 500,00 грн., що свідчить про визнання та виконання нею своїх зобов`язань за цим договором.
При цьому  ОСОБА_1  не подала до суду жодних доказів, які б спростовували факт отримання нею 80000 грн. кредитних коштів від АТ «Альфа-Банк» 02.11.2021 року, не обґрунтовувала та не доводила набуття цих коштів від АТ «Альфа-Банк» з інших правових підстав, не спростовувала внесення нею платежів згідно виписки по її особовому рахунку. 
Відповідно до правової позиції Верховного Суду (постанова від 14.07.2020 року в справі №367/4970/13-ц), заперечуючи розмір кредитної заборгованості, розрахований банком, процесуальним обов`язком боржника є надання до суду доказів, які б спростовували як факт надання кредиту у розмірі, визначеним кредитним договором, так і розмір боргу.
Водночас згідно з правовою позицією Верховного Суду, викладеною в постановах від 02.10.2018 року (справа №910/18036/17), від 23.10.2019 року (справа № 917/1307/18) вимоги процесуального закону покладають тягар доказування на сторони, що забезпечуватиме реалізацію принципу змагальності у судовому процесі. Реалізація такого принципу здійснюється через стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. 
Суд першої інстанції обґрунтовано застосував саме такий підхід щодо оцінки доказів і правильно констатував доведеність факту укладення кредитного договору між сторонами 02.11.2021 року та надання кредиту 80000 грн. відповідачці.
Суд також правильно вказав, що позивач в порядку ч.2 ст. 1050 ЦК України має право на дострокове стягнення заборгованості за кредитним договором, водночас на час вирішення спору та ухвалення оскаржуваного рішення строк кредитування згідно договору закінчився.
Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду.
Рішення суду ґрунтується на повно, всебічно досліджених матеріалах справи, постановлено з дотриманням вимог матеріального та процесуального права і підстав для його скасування в межах доводів апеляційної скарги не вбачається.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, суд,-

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 23 травня 2025 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повна постанова складена 29 серпня 2025 року.

Судді                                                 Л.М. Грох
       
        Т.О. Янчук

О.І. Ярмолюк