УХВАЛА
 
25 червня 2025 року
м. Київ
 
справа № 761/40281/20
провадження № 61-15413ск24
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Дундар І. О. (суддя-доповідач), Краснощокова Є. В., Крата В. І., при вирішенні питання про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою  ОСОБА_1  на постанову Київського апеляційного суду від 15 травня 2024 року у справі за позовом 
ОСОБА_1 до Київського державного фахового хореографічного коледжу, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: 
ОСОБА_2 , про визнання наказу про звільнення недійсним, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,
ВСТАНОВИВ:
18 листопада 2024 року   ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку подала до Верховного Суду касаційну скаргу на постанову Київського апеляційного суду від 15 травня 2024 року.
Ухвалою Верховного Суду від 29 листопада 2024 року касаційну скаргу залишено без руху та надано строк для усунення недоліків, ухвалою Верховного Суду від 17 лютого 2025 року, 01 травня 2025 року продовжено строк на усунення недоліків. Особою, яка подала касаційну скаргу, на виконання ухвали Верховного Суду від 29 листопада 2024 року указані недоліки було усунуто.
У клопотанні особа, яка подає касаційну скаргу, просить поновити строк на касаційне оскарження. Стосовно підстав для поновлення строку на касаційне оскарження зазначала та направила до розгляду суду копії належних доказів для поновлення зазначеного строку, що повний текст оскаржуваної постанови апеляційного суду позивачем було отримано 18 жовтня 2024 року. На підтвердження вказаних обставин надано копію відповіді суду апеляційної інстанції від 13 березня 2025 року № 06.2-01/328/2025 про отримання 18 жовтня 2024 року оскаржуваного рішення в приміщенні апеляційному суді.
Європейський суд з прав людини вказав, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави (PONOMARYOV v. UKRAINE, № 3236/03, § 41, ЄСПЛ, від 3 квітня 2008 року).
У частині другій статті 390 ЦПК України передбачено, що учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.
Аналіз касаційної скарги та доданих до неї матеріалів свідчить, що строк на касаційне оскарження пропущений із поважних причин. Тому суд, на підставі статті 390 ЦПК України, поновлює його.
Провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи (частина третя статті 3 ЦПК України).
Не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково (пункт 2 частини третьої статті 389 ЦПК України).
Ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва від 24 грудня 2020 року справу № 761/40281/20 визнано малозначною та призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження. 
ОСОБА_1 зазначає, що касаційна скарга стосується питання права, що має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики. Крімцього, справа має виняткове значення для учасника справи.
Європейський суд з прав людини зауважує, що національні суди мають вибирати способи такого тлумачення, які зазвичай можуть включати акти законодавства, відповідну практику, наукові дослідження тощо (VOLOVIK v. UKRAINE, № 15123/03, § 45, ЄСПЛ, 06 грудня 2007 року).
Верховенство права вимагає від держави його втілення у правотворчу та правозастосовну діяльність (пункт 4.1. Рішення Конституційного Суду України від 02 листопада 2004 року № 15-рп/2004).
Аналіз змісту касаційної скарги свідчить, що аргументи ТОВ «АНСУ щодо касаційного оскарження судових рішень є обґрунтованими і на підставі підпункту «г» пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України судові рішення у справі підлягають касаційному оскарженню.
Касаційна скарга подана з дотриманням вимог статті 392 ЦПК України. Наведені у касаційній скарзі доводи містять підстави, передбачені частиною другою статті 389 ЦПК України для відкриття касаційного провадження: суд апеляційної інстанції в оскарженій постанові застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постановах Верховного Суду постанові від 27 червня 2018 року у справі № 799/3487/16, від 31 травня 2018 року у справі № 324/1102/16-ц, від 17 вересня 2018 року у справі № 810/523/18, відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах та судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частиною третьою статті 411 цього Кодексу. 
У клопотанні, яке міститься у касаційній скарзі, ОСОБА_1 просить зупинити виконання постанови Київського апеляційного суду від 15 травня 2024 року до закінчення перегляду у касаційному порядку. Клопотання мотивоване тим, що постанова суду апеляційної інстанції набирає силу з дня її прийняття. Згідно зі статтею 129-1 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання. У зв`язку з оскарженням постанови Київського апеляційного суду від 15 травня 2024 року виконання постанови підлягає зупиненню до вирішення справи Верховним Судом з усуненням перешкод у доступі до робочого місця.
Відповідно до абзацу 2 частини восьмої статті 394 ЦПК України за наявності заяви особи, яка подала касаційну скаргу, суд у разі необхідності вирішує питання про зупинення виконання рішення (ухвали) суду.
Частиною першою статті 436 ЦПК України передбачено, що суд касаційної інстанції за заявою учасника або за своєю ініціативою може зупинити виконання оскарженого рішення суду або зупинити його дію (якщо рішення не передбачає примусового виконання) до закінчення його перегляду в касаційному порядку.
Тлумачення частини восьмої статті 394, статті 436 ЦПК України свідчить, що клопотання про зупинення дії рішення має містити обґрунтування необхідності зупинення його дію. 
У задоволенні клопотання про зупинення виконання рішення суду апеляційного суду необхідно відмовити, оскільки заявник не навів обґрунтованих підстав, за яких суд касаційної інстанції може зупинити виконання судового рішення. 
Керуючись статтями 260, 389, 394, 395,436 ЦПК України Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,
УХВАЛИВ:
Поновити ОСОБА_1 строк на касаційне оскарження постанови Київського апеляційного суду від 15 травня 2024 року. 
Відкрити касаційне провадження у справі № 761/40281/20.
Витребувати з Шевченківського районного суду міста Києва цивільну справу № 761/40281/20 за позовом 
ОСОБА_1 до Київського державного фахового хореографічного коледжу, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: 
ОСОБА_2 , про визнання наказу про звільнення недійсним, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.
У задоволенні клопотання  ОСОБА_1  про зупинення виконання постанови Київського апеляційного суду від 15 травня 2024 року відмовити.
Надіслати учасникам справи копії касаційної скарги та доданих до неї матеріалів, роз`яснити їм право подати відзив на касаційну скаргу, який за формою і змістом має відповідати вимогам статті 395 ЦПК України, у строк до 25 липня 2025 року.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.
 
                 Судді:                                                                                                   І. О. Дундар
 
                                                                                                          Є. В. Краснощоков
 
                                                                                                          В. І. Крат