Справа № 748/1106/25 	Головуючий у 1 інстанції Хоменко Л. В. 	
Провадження № 33/4823/487/25 	  	
Категорія - ч. 2  ст. 172-15 КУпАП         	  	

П О С Т А Н О В А 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 червня 2025 року 	місто Чернігів	

Чернігівський апеляційний суд в складі:

Головуючого судді  Салая Г.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , на постанову Чернігівського районного суду Чернігівської області від 06 травня 2025 року, 

                                    У С Т А Н О В И В :

Цією постановою ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , військовослужбовець, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючий у АДРЕСА_2 ,

притягнутий до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 172-15  КУпАП та на нього накладено стягнення у виді штрафу у розмірі 17 000 грн. 

Місцевим судом установлено, що 14 січня 2015 року Президентом України видано Указ «Про часткову мобілізацію» № 15/2015, затверджений Законом № 113-VIII від 15.01.2015, у зв`язку з чим почав діяти особливий період.
Наказом командира військової частини НОМЕР_1 №44 від 15 квітня 2024 року майора за контрактом ОСОБА_1 призначено на посаду оперативного чергового відділення поточних бойових дій командного пункту штабу військової частини НОМЕР_1 .
Відповідно до функціональних обов`язків черговий штабу військової частини призначається із військовослужбовців сержантського (старшинського) складу штабу та служб військової частини. Черговий штабу військової частини підпорядковується черговому військової частини, його помічникові та начальнику штабу військової частини. Він відповідає за охорону службових кімнат та чистоту в приміщенні штабу, збереження майна штабу, сумлінне несення служби посильними і за своєчасне приймання кореспонденції та телефонограм.
Про здавання і прийняття чергування попередній і новопризначений чергові доповідають начальнику штабу військової частини та черговому частини.
Черговий штабу військової частини зобов`язаний: приймати в позаслужбовий час кореспонденцію; приймати та передавати службові телефонограми; керувати посильними; весь час перебувати в приміщенні штабу, підтримувати в ньому чистоту та порядок, допускати в приміщення штабу сторонніх осіб у встановленому командиром військової частини порядку; у разі тривоги оповіщати всіх офіцерів та військовослужбовців військової служби за контрактом у штабі та службах військової частини; в нічний час стежити за дотриманням вимог світломаскування; приймати під охорону службові кімнати й зберігати ключі від них; перевіряти наявність майна штабу військової частини, забороняти його винесення без дозволу начальника штабу військової частини; стежити за виконанням правил опалення, а після закінчення робочого дня проводити перевірку протипожежного стану приміщень штабу військової частини; у разі виникнення пожежі викликати пожежну команду, вжити заходів для гасіння вогню та врятування документів і майна штабу, що підлягає евакуації в першу чергу; негайно доповісти про це черговому частини і начальнику штабу військової частини; з прибуттям до штабу військової частини начальника штабу, інших заступників командира військової частини і старших над ними начальників, а також вищих офіцерів та офіцерів з іншої військової частини відрекомендуватися їм. Наприклад: «Пане (пані) генерал-майоре, черговий штабу сержант ОСОБА_2 ».
Враховуючи викладене, майор ОСОБА_1 , проходячи військову службу на посаді оперативного чергового відділення поточних бойових дій командного пункту штабу військової частини НОМЕР_2 , є військовою службовою особою.
Разом з тим, 25 березня 2025 року військовослужбовець військової частини НОМЕР_1 майор ОСОБА_1 недбало ставлячись до військової служби, на території військової частини НОМЕР_1 в АДРЕСА_2 (адреса не підлягає розголошенню,) в порушення вимог ст. ст. 11, 16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст.1,3,4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, ст. ст. 1, 3, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, функціональних обов`язків чергового штабу військової частини, в умах особливого періоду (воєнного стану) не виконував службові обов`язки за посадою, а саме: не приймав кореспонденцію та телефонограми, у тому числі в позаслужбовий час; не приймав й не передавав службові телефонограми; не керував посильними; перебував у приміщені штабу у стані алкогольного сп`яніння, не підтримував в ньому чистоту та порядок, не здійснював допуск в приміщення штабу сторонніх осіб у встановленому командиром військової частини порядку; не стежив за виконанням правил опалення, а після закінчення робочого дня не проводив перевірку протипожежного стану приміщень штабу військової частини, а проводив час на власний розсуд, не пов`язуючи з виконанням службових обов`язків.
Таким чином, майор ОСОБА_1 , будучи військовою службовою особою, вчинив недбале ставлення до військової служби в умовах особливого періоду, тобто своїми діями скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч.2 ст. 172-15 КУпАП.
           
Не погодившись із рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить постанову суду стосовно нього скасувати, а провадження по справі закрити. Вважає, що суд порушив норми процесуального права та неправильно застосував норми матеріального права, а також неповно з`ясував обставини справи. Вказує, що 25 березня 2025 року він не перебував на посаді оперативного чергового відділення поточних бойових дій командного пункту штабу військової частини НОМЕР_1 , а в період з 20.03.2025 по 23.04.2025 рр. перебував на посаді начальника штабу – заступника командира механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 . Звертає увагу, що черговий по штабу входить до складу добового наряду, а не є штатною посадою. Зазначає, що його штатна посада начальника штабу – заступника командира механізованого батальйону, яку він обіймав на той час, усуває можливість заступу до добового наряду черговим по штабу, адже він був у військовому званні майор і не міг бути у складі добового наряду в якості чергового штабу, а тому і не міг виконувати обов`язки. Вказує на неналежне повідомлення судом про розгляд справи. 

В судове засідання апеляційного суду ОСОБА_1   не з`явився, належним чином був повідомлений про час та місце апеляційного розгляду на адресу, яка вказана у протоколі про адміністративне правопорушення.
Відповідно до вимог ч. 6 ст. 294 КУпАП участь особи, яка подала скаргу, чи інших осіб, які беруть участь у провадженні справи про адміністративне правопорушення, в розгляді справи судом апеляційної інстанції, не є обов`язковою. Вказане положення відповідає практиці Європейського суду з прав людини, аналіз якої свідчить про те, що відсутність особи. яка притягується до адміністративної відповідальності, під час розгляду справи судом апеляційної інстанції не може автоматично вважатися порушенням п.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. 
        
  Дослідивши апеляційну скаргу, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд дійшов висновку, що скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
          
Частиною 7 ст. 294 КУпАП визначено, що апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги. 
Відповідно до ст. 7 КУпАП  провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Визнаючи ОСОБА_3 винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-15 КУпАП, суд виходив з того, що вчинення ним адміністративного правопорушення підтверджується належними та допустимими доказами.
Із зазначеними висновками  місцевого суду погоджується суд апеляційної інстанції, вважаючи його правильним, обґрунтованим та таким, що підтверджується наявними в матеріалах справи доказами.
Відповідно до статті 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
Статтею 251 КУпАП встановлено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 КУпАП.
Частиною 2 статті 172-15 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність за недбале ставлення військової службової особи до військової служби, вчинене в умовах особливого періоду.
Суб`єктом даного правопорушення є військова службова особа. Під військовими службовими особами розуміються військові начальники, а також інші військовослужбовці, які обіймають постійно чи тимчасово посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих чи адміністративно-господарських обов`язків, або виконують такі обов`язки за спеціальним дорученням повноважного командування (примітка до ст. 172-13 КУпАП).
Об`єктивна сторона правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-15 КУпАП, полягає у недбалому ставленні військової службової особи до військової служби в умовах особливого періоду.
Недбалим ставленням до військової служби є несумлінне ставлення службової особи до покладених на неї службових обов`язків, що виявляється в їх невиконанні (бездіяльність) або у неналежному виконанні (дія).
Несумлінне ставлення до службових обов`язків характеризує об`єктивну сторону вчиненого і полягає в тому, що за наявності реальної можливості діяти так, як того вимагають інтереси служби, винний або взагалі не діє, або хоча і діє, але неналежним чином.
             
Згідно зі ст. 256 КУпАП у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи. Якщо правопорушенням заподіяно матеріальну шкоду, про це також зазначається в протоколі.
Протокол про адміністративне правопорушення №16 від 28.03.2025 року містить дані про вчинення ОСОБА_1 правопорушення, яке  кваліфіковано за ч. 2 ст. 172-15 КУпАП, тобто недбале ставлення військової службової особи до військової служби, вчинене в умовах особливого періоду. 
При цьому, протокол містить посилання на наявність кваліфікуючої обставини, а саме вчинення ОСОБА_1 діяння в умовах воєнного стану.
Також у протоколі про адміністративне правопорушення зазначено, що ОСОБА_1   роз`яснено його права та обов`язки, передбачені ст. 268 КУпАП.
Згідно вказаного протоколу, ОСОБА_1 власноруч його підписав та додав, що з протоколом не згоден. (а.с. 2). 

Згідно письмових пояснень заступника начальника штабу в/ч НОМЕР_1 від 28.03.2025, оперативний черговий відділення поточних бойових дій  командного пункту штабу в/ч НОМЕР_1 ОСОБА_1 25.03.2025, перебуваючи на місці дислокації підрозділу військової частини АДРЕСА_2 не виконував обов`язки військової служби за посадою, недбало ставився до служби, вживав алкогольні напої та перебував у стані алкогольного сп`яніння. Як наслідок ОСОБА_1 накази та розпорядження командира не виконував, до чергування у підрозділі залучений не був. (а.с. 11-12).   

Суд апеляційної інстанції, у відповідності з приписами ст. 252 КУпАП, оцінює всі докази по справі за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.
Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-15 КУпАП, за вказаних у постанові обставин є обґрунтованими, оскільки відповідають фактичним обставинам справи та підтверджуються сукупністю доказів у цій справі. 

Одним з аргументів апеляційної скарги є те, що розгляд справи відбувся без участі ОСОБА_1 , оскільки він був неналежним чином повідомлений про розгляд справи. Ці доводи апеляційної скарги не заслуговують на увагу, оскільки  місцевим судом надано правильну оцінку неявці особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, адже з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 був належним чином повідомлений судом першої інстанції про час та місце розгляду справи про адміністративне правопорушення шляхом SMS-повідомлення у додатку “Viber” по його номеру телефону, яке було доставлено 09.04.2025 09:14:58 (а.с. 15), про причини неявки суду ОСОБА_1 не повідомив. Крім того, він був повідомлений про розгляд справи, що підтверджується підпискою про явку до суду від 15.04.2025  на 06.05.2025 о 15:30 год.
За таких обставин, апеляційний суд доходить висновку, що у місцевого суду були підстави для розгляду справи за відсутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Дане рішення судом належним чином мотивоване.
Будь-яких суттєвих порушень прав особи на захист апеляційний суд не вбачає, оскільки ОСОБА_1 завчасно  повідомлявся про розгляд справи. Такі дії судом правильно розцінені як зловживання процесуальним правом, з чим погоджується і апеляційний суд.  
При цьому апеляційним судом враховується практика Європейського суду з прав людини, яка визначає, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки. Як зазначено у рішенні Європейського суду з прав людини в справі «Пономарьов проти України», сторони мають вживати заходи, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження. Європейський суд з прав людини у рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання. 
Крім того, враховується, що право особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, бути присутнім під час розгляду справи в суді, було поновлене апеляційним судом. Вказана особа належним чином викликана в судове засідання апеляційного суду.

Апеляційний суд відмічає, що місцевий суд дійшов правильного та обґрунтованого висновку про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-15 КУпАП.
За таких обставин, суд першої інстанції, приймаючи рішення про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-15 КУпАП, в повному обсязі врахував вимоги ст. ст. 245, 280 КУпАП, які встановлюють завдання у справах про адміністративні правопорушення, а саме: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування всіх обставин справи, вирішення її в точній відповідності із законом.

Так, як вбачається із матеріалів справи суд першої інстанції обґрунтовано, на підставі повно, всебічно та об`єктивно дослідженого протоколу про адміністративне правопорушення з додатками до нього, дійшов висновку про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення,  передбаченого ч. 2 ст. 172-15 КУпАП.

З огляду на наведене, при розгляді справи про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 місцевим судом відповідно до статей 251, 252  КУпАП  на підставі доказів, наявних в матеріалах справи, повно і всебічно встановлено фактичні обставини адміністративного правопорушення. Постанова суду відповідає вимогам статей 245, 280, 283 КУпАП.
Статтею 23 КУпАП визначено, що адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.
Отже, доводи, викладені в апеляційній скарзі, не знайшли свого підтвердження в матеріалах справи про адміністративне правопорушення та не можуть слугувати підставами для скасування оскаржуваного судового рішення та закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення.
Відтак, апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а постанову Чернігівського районного суду Чернігівської області від 06 травня 2025 року слід залишити без змін, як таку, що постановлена з дотриманням норм матеріального та процесуального права.
          
Керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, апеляційний суд,  

П О С Т А Н О В И В :

Залишити без задоволення апеляційну скаргу особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , а          постанову Чернігівського районного суду Чернігівської області від 06 травня 2025 року про притягнення його до адміністративної відповідальності  за ч. 2 ст. 172-15 Кодексу України про адміністративні правопорушення –  залишити без змін.
Постанова є остаточною й подальшому оскарженню не підлягає. 

Суддя	Г. А. Салай