П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М   У К Р А Ї Н И

23 липня 2025року                                                                                        м. Київ
 
                                                                                                 Справа №363/4624/24
Апеляційне провадження №22-ц/824/6780/2025
 
Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:                судді-доповідача:                  Соколової В.В.
                         суддів:                                   Желепи О.В., Поліщук Н.В.
                          за участю секретарів            Федорчук Я.С., Липченко О.С.
розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Вишгородського районного суду Київської області,  ухваленого під головуванням судді  Дьоміної О.П. 12 грудня 2024 року в м. Вишгород, у справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Вишгородська районна державна адміністрація, приватний нотаріус Вишгородського районного нотаріального округу Київської області Семенюк Тетяна Василівна, Вишгородська міська рада про встановлення факту проживання однією сім`єю,  
 
В С Т А Н О В И В
 
У вересні 2024 року ОСОБА_1 , звернулась до суду з вищевказаною заявою, в якій просила встановити факт проживання однією сім`єю ОСОБА_1 із спадкодавцем ОСОБА_2 не менше як п`ять років до часу відкриття спадщини, а саме з 2016 року по листопад 2023 року.
В обґрунтування заяви зазначила, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який проживав та був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 . Оскільки заявниця з померлим жили разом, їх спілкування було тісним. У ОСОБА_2 була дружина, з якою він розірвав шлюб 10 грудня 2013 року. Крім того, померлий хворів на різні захворювання, а заявниця його доглядала, супроводжувала до лікарні, купувала продукти, оплачувала комунальні платежі. На початку осені 2016 року вона переїхала до помешкання ОСОБА_2 , за адресою: АДРЕСА_1 , вони почали проживати разом, вели спільне господарство та займались спільним побутом. 22 травня 2024 року, після смерті ОСОБА_2 , ОСОБА_1 звернулась до приватного нотаріуса Вишгородського районного нотаріального округу Київської області Семенюк Т.В. із заявою про прийняття спадщини за законом, як особа, яка проживала з померлим однією сім`єю останні п`ять років. Після смерті ОСОБА_2 залишилася спадщина, яка складається з: однокімнатної квартири АДРЕСА_2 ; однокімнатної квартира АДРЕСА_3 . Вказане майно належало померлому на праві приватної власності згідно витягу ДРРП на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно від 30 травня 2024 року. 22 травня 2024 року приватний нотаріус Семенюк Т.В. своїм повідомленням за №97/02-14 відмовила заявниці у задоволенні її заяви про прийняття спадщини з підстав відсутності документів та підтверджуючих фактів проживання заявниці разом з померлим однією сім`єю не менше, як п`ять років до часу відкриття спадщини. Відтак, з метою подальшого оформлення спадщини, заявниці необхідно в судовому порядку встановити факт проживання із спадкодавцем однією сім`єю не менше п`яти років до часу відкриття спадщини, у зв`язку з чим остання й змушена звернутися до суду із вказаною заявою, з метою оформлення права на спадкове майно відповідно до вимог ст. 1264, ч. 3 ст. 1268 та ч. 1 ст. 1297 ЦК України. На день подання заяви про прийняття спадщини, заявниця залишається єдиним спадкоємцем за законом, оскільки інші родичі у померлого відсутні, однак не може оформити свої спадкові права через недоведеність факту спільного проживання зі спадкодавцем однією сім'єю.
 
Рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 12 грудня 2024 року заяву ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Вишгородська районна державна адміністрація, приватний нотаріус Вишгородського районного нотаріального округу Київської області Семенюк Тетяна Василівна, Вишгородська міська рада про встановлення факту проживання однією сім`єю - залишено без задоволення.
Рішення суду мотивовано тим, що заявницею не доведено наявності обов`язкових ознак, що притаманні сімейним відносинам, тобто: наявність спільного бюджету, харчування за спільні кошти, купівлі майна для спільного користування, участі у спільних витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини та, відповідно, про відсутність правових підстав для задоволення заяви ОСОБА_1 про встановлення факту проживання однією сім`єю з ОСОБА_2 більше п`яти років, з метою прийняття спадщини як спадкоємець четвертої черги за законом.
 
Не погодилась із вказаним судовим рішенням ОСОБА_1 , її представником подано апеляційну скаргу, в якій зазначається про незаконність рішення, як такого, що ухвалене з порушенням норм процесуального та матеріального права за неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи. Представник вказує на те, що на підтвердження факту проживання однією сім`єю із спадкодавцем заявницею було надано до суду Акт обстеження матеріально - побутових умов, складений 07 жовтня 2024 року депутатом Вишгородської міської ради Морозової О.В., в присутності свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , з якого вбачається, що за адресою: АДРЕСА_1 постійно проживає з 2016 року і по теперішній час ОСОБА_1 . До 23 листопада 2023 року ОСОБА_1 мешкала за вказаною адресою разом з ОСОБА_2 .
Суд не прийняв до уваги зазначений акт, мотивуючи це тим, що даний акт підтверджує тільки проживання заявниці з померлим в період з 2016 року по теперішній час, однак не підтверджує інших обставин справи.
Проте, Акт обстеження фіксує встановлені факти або дії конкретних осіб і складається за загальноприйнятим правилом - у присутності свідків (сусідів), бажано, щоб їх було кілька. Акт обстеження складається безпосередньо за місцем встановлення зазначеного факту. Оскільки треба було встановити факт проживання за зазначеною адресою, з цією метою і був складений акт.
Суд не прийняв до уваги надані квитанції про сплату за житлово - комунальні послуги з підстав зазначення на них прізвища померлого, авжеж це так, бо саме померлий був власником житла і на квитанціях має бути його прізвище. Питання в іншому, якщо заявниця не мала спільного проживання із померлим, не вела спільний побут, звідки в неї могли бути ці самі квитанції про сплату за ЖКП, принаймні, деякі з них все ж містять її підпис, який суд залишив поза увагою.
Представник вказує на те, що на день подання заяви про прийняття спадщини, заявниця залишається єдиним спадкоємцем за законом, оскільки інші родичі відсутні, про що свідчить відсутність інших заяв про прийняття спадщини, однак не може оформити свої спадкові права в нотаріальній конторі, через недоведеність факту спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини.
Натомість, в ході розгляду даної справи, в порушення норм процесуального законодавства, суд тільки в своєму рішенні зазначив, що показів свідків йому не достатньо, оскільки вони не показали більше фактів, хоча не були обмежені у переліку питань. Свідки не знають заздалегідь, що конкретно їм потрібно пояснювати. Свідків відпускають після того, як запитань не залишилось у жодного учасника судової справи, у суду в тому числі.
Не прийняття довідки приватного нотаріуса Семенюк Т.В. - є також однобічною думкою суду, оскільки приватний нотаріус діяла в межах закону. Так, вона відмовила з початку заявниці з підстав відсутності підтвердження її статусу відповідно до положень ст. 164 ЦК України, який визначається тільки у судовому порядку. Згодом, розуміючи, що крім заявниці ніхто не звернувся за спадком померлого ОСОБА_2 , будучи повідомленою, що заявниця все ж звернулась до суду про встановлення факту проживання однією сім`єю для оформлення спадщини, керувалась поданою заявою разом із доданими до неї доказами.
На підставі викладеного, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове про задоволення заяви про встановлення факту проживання однією сім`єю, встановити факт проживання однією сім`єю ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 із спадкодавцем ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 не менше як п`ять років до часу відкриття спадщини, а саме з 2016 року і по листопад 2023 року. 
 
В судовому засіданні 16 липня 2025 року ОСОБА_1 та її представник - адвокат Навродський О.В. підтримали апеляційну скаргу з  підстав викладених у ній та просили її задовольнити.
Інші учасники в судове засідання не з`явились, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомили. Тому колегія суддів апеляційного суду, керуючись положеннями ч. 2 ст. 372 ЦПК України, вважала за можливе розглянути справу за його відсутності.
 
Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників судового засідання, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів виходить з такого.
 
Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 у віці 54 роки помер ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 , виданого 24 листопада 2023 року Вишгородським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Вишгородському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ). /а.с.8,93/
Після смерті ОСОБА_2 відкрилась спадщина на належне йому спадкове майно, а саме: квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 52.0 кв.м., житловою площею 28.8 кв.м. та на квартиру за адресою: АДРЕСА_4 , загальною площею 29.5 кв.м., житловою площею 16.6 кв.м., що вбачається з інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно №380921445 від 30 травня 2024 року. /а.с.12/
За життя ОСОБА_2 перебував у шлюбі з ОСОБА_5 та 10 грудня 2013 року шлюб між ними було розірвано, про що складено відповідний актовий запис за №81, що підтверджується копією свідоцтва про розірвання шлюбу серії НОМЕР_1 , яке видано 10 грудня 2013 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Вишгородського районного управління юстиції у Київській області. /а.с.14/
За даними Вишгородської міської ради наведеними у листі від 27 травня 2024 року ОСОБА_2 з 30 листопада 1989 року по 24 листопада 2023 року був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 . /а.с.101/
Як вбачається з копії паспорту серії НОМЕР_2 , що виданий 06 квітня 1996 року Вишгородським РВГУ МВС України у Київській області, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , прописана за адресою: АДРЕСА_5 , з 25 травня 1996 року. /а.с.9-10/
З витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян від 22 травня 2024 року вбачається відсутність актового запису за параметрами запиту ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . /а.с.92/
Заявниця зазначає, що з 2016 року вона переїхала до помешкання ОСОБА_2 , за адресою: АДРЕСА_1 , де вони разом вели спільне господарство та займались спільним побутом.
На підтвердження вказаних обставин заявницею долучено до матеріалів справи копії квитанцій про сплату комунальних послуг у квартирі за адресою: АДРЕСА_6 , за 2016, 2017 роки та за серпень 2023 року, де платником вказаний померлий ОСОБА_2 та копії медичних документів, які підтверджують, що ОСОБА_2 мав певний перелік захворювань. /а.с.15-40/
З акту обстеження матеріально-побутових умов, складеного 07 жовтня 2024 року депутатом Вишгородської міської ради Морозової О.В. в присутності свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4 вбачається, що за адресою: АДРЕСА_1 , постійно проживає з 2016 року по теперішній час ОСОБА_1 .. До 23 листопада 2023 року мешкала за вказаною адресою разом з ОСОБА_2 /а.с.60,74/
Відповідно до довідки керуючого справами виконавчого комітету від 08 листопада 2024 року за №1139 Вишгородської міської ради згідно акту обстеження матеріально-побутових умов, складеного депутатом Вишгородської міської ради Морозової О.В. - ОСОБА_1 фактично проживала з ОСОБА_2 по дату його смерті ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) за адресою: АДРЕСА_1 . /а.с.76/
З довідки директора КП «Управляюча компанія» Вишгородської міської ради від 18 листопада 2024 року вбачається, що вказана компанія надати довідку про підтвердження факту проживання заявниці з ОСОБА_2 з 2016 року по 23 листопада 2023 рік не має можливості, оскільки відсутні підстави для видачі такого документа. /а.с.78/
З письмових пояснень ОСОБА_6 , завірених приватним нотаріусом Семенюк Т.В., вбачається, що остання є матір`ю заявниці та підтверджує, що її донька з 2016 року почала спільно проживати з ОСОБА_2 , вони вели сімейний побут, робили сумісні покупки для поліпшення сімейного проживання, разом оплачували комунальні послуги тощо. /а.с.103/
Відповідно до Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру від 10 грудня 2024 року за №79480349, після смерті ОСОБА_2 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , приватним нотаріусом Семенюк Т.В. заведена спадкова справа за №72474114. /а.с.87-88, 99-100/
Інформаційна довідки зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) від 25 травня 2024 року та від 10 грудня 2024 року свідчать про відсутність інформації щодо іншої  спадкової справи після ОСОБА_2 , заповіту ОСОБА_2 /а.с.90-91/
22 травня 2024 року ОСОБА_1 звернулась до приватного нотаріуса Семенюк Т.В. з заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_2 /а.с.89/
Приватний нотаріус Вишгородського нотаріального округу Семенюк Т.В., листом від 22 травня 2024 року відмовила заявниці у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки ОСОБА_1 , наданими до заяви документами не підтвердила факту, що є спадкоємцем четвертої черги, їй було запропоновано звернутися до суду для встановлення такого факту. /а.с.13/
Відповідно до довідки приватного нотаріуса Семенюк Т.В. від 10 грудня 2024 року, остання повідомила, що нею заведено спадкову справу за №07/2024 після смерті ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 і станом на 10 грудня 2024 року спадкоємцем за законом є ОСОБА_1 , з яким остання проживала однією сім`єю та перебувала в фактичних шлюбних відносинах протягом 7 років. /а.с.86/
 Судом першої інстанції були допитані свідки ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , які підтвердили обставини спільного проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_9 однією сім`єю.
На стадії апеляційного перегляду справи заявником були надані:
-   світлини, на яких зображені заявник ОСОБА_1 та померлий ОСОБА_2 в різні роки, які свідчать про достатньо близькі відносини між ними;
-  переписка з мобільного телефону заявника ОСОБА_1 з абонентом « ОСОБА_2 », за період з 2016-2023 роки, яка вказує на обмін повідомленнями з побутових питань, стану здоров`я аж до 22-23 листопада 2023 року, а також міститься одна із світлин з поцілунком з датою 25 лютого 2020 року з повідомленням схвального характеру щодо цього;
-  платіжні інструкції про сплату ОСОБА_1 комунальних послуг в 2025 році;
-  квитанції на придбання побутової техніки, де покупцем визначена ОСОБА_1 , а адресою доставки: АДРЕСА_1 .
Згідно з ч.ч. 1-3 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
В якості обставин, що стали перешкодою для подачі вказаних доказів до суду першої інстанції заявником вказано на те, що ці дані були здобуті після здійснення ремонту її мобільного телефону, що підтверджено відповідною квитанцією.
Враховуючи, що процесуальний закон зобов`язує суд повно і всебічно з`ясувати всі обставини справи, встановити характер правовідносин, що виникли між сторонами у справі, здійснити справедливий та неупереджений розгляд справи з метою ефективного захисту порушених прав осіб, дані докази були долучені апеляційним судом до матеріалів справи.
 
У ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Відповідно до ч.1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 15, ч.1 ст. 16 ЦК України).
Положеннями ч. 2 ст. 3 СК України встановлено, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.
В порядку визначеному ч.2 ст. 21 СК України проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов`язків подружжя.
Згідно зі ст. ст. 1216 та 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.
Відповідно до ст.1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадщину почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняттям ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.
У ст. 1264 ЦК України передбачено, що у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини.
В порядку визначеному ч.ч.1,2 ст. 1277 ЦК України у разі відсутності спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття орган місцевого самоврядування за місцезнаходженням нерухомого майна, а за відсутності нерухомого майна - місцезнаходженням основної частини рухомого майна зобов`язаний подати до суду заяву про визнання спадщини відумерлою.Заява про визнання спадщини відумерлою подається після спливу одного року з часу відкриття спадщини
 
Згідно з ч.1 ст.293 ЦПК України окреме провадження - це вид цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.
У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення (ч. 2 ст.315 ЦПК України).
 
Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
 
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 10 квітня 2019 року у справі   №320/948/18 зробила висновок, що у порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, за наявності певних умов. А саме, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Чинне цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян. Проте не завжди той чи інший факт, що має юридичне значення, може бути підтверджений відповідним документом через його втрату, знищення архівів тощо. Тому закон у певних випадках передбачає судовий порядок встановлення таких фактів.
Справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов: 1) факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету встановлення; 2) встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право. Якщо під час розгляду справи про встановлення факту заінтересованими особами буде заявлений спір про право або суд сам дійде висновку, що у цій справі встановлення факту пов`язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює цим особам, що вони вправі подати позов на загальних підставах; 3) заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Для цього заявник разом із заявою про встановлення факту подає докази на підтвердження того, що до її пред`явлення він звертався до відповідних організацій за одержанням документа, який посвідчував би такий факт, але йому в цьому було відмовлено із зазначенням причин відмови (відсутність архіву, відсутність запису в актах цивільного стану тощо); 4) чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення юридичних фактів
У постанові Верховного Суду від 12 грудня 2019 року у справі № 490/4949/17  вказано на те, що сам собою факт перебування у близьких стосунках чоловіка та жінки без доведення факту ведення спільного господарства, наявності спільного бюджету та взаємних прав і обов`язків, притаманних подружжю, не може свідчити про те, що між ними склалися та мали місце усталені відносини, які притаманні подружжю.
У постанові від 26 квітня 2023 року в справі № 204/1052/20 Верховним Судом зроблено висновок, що відсутність реєстрації місця проживання спадкоємця за місцем проживання спадкодавця не є абсолютним підтвердженням того, що спадкоємець не проживав зі спадкодавцем.
У постанові Верховного Суду від 04 червня 2025 року у справі № 638/9040/23 вказано на наступне.
Для набуття права на спадкування за законом на підставі статті 1264 ЦК України необхідне встановлення двох юридичних фактів: а) проживання однією сім`єю із спадкодавцем; б) на час відкриття спадщини має сплинути щонайменше п`ять років, протягом яких спадкодавець та особа (особи) проживали однією сім`єю.
Під час вирішення спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати норми частини другої статті 3 Сімейного кодексу України про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Зазначений п`ятирічний строк повинен настати на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю. До спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім`єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки, зокрема, вітчим, мачуха, пасинки, падчерки.
Подібні за змістом висновки Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду виклав у постанові від 18 вересня 2023 року у справі №582/18/21 (провадження № 61-20968сво21).
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 серпня 2018 року у справі № 644/6274/16-ц (провадження № 14-283цс18) зазначено, що згідно з абзацом п`ятим пункту 6 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 03 червня 1999 року № 5-рп/99 до членів сім`ї належать особи, що постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Таким чином, обов`язковими умовами для визнання їх членами сім`ї, крім спільного проживання, є ведення спільного господарства, тобто наявність спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівля майна для спільного користування, участь у витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин. Отже, законодавство не передбачає вичерпного переліку членів сім`ї та визначає критерії, за наявності яких особи складають сім`ю. Такими критеріями є спільне проживання (за винятком можливості роздільного проживання подружжя з поважних причин і дитини з батьками), спільний побут і взаємні права й обов`язки.
Необхідною умовою для встановлення факту проживання зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини є доведеність факту спільного проживання заявника та спадкодавця, як осіб, які складали сім`ю, що передбачає їх пов`язаність спільним побутом, веденням спільного господарства, наявністю між ними взаємних прав і обов`язків у період не менше ніж п`ять років.
Для встановлення спільного проживання однією сім`єю до уваги беруться показання свідків про спільне проживання та ведення ними спільного побуту, документи щодо місця реєстрації (фактичного проживання), фотографії певних подій, документи, що підтверджують придбання майна на користь сім`ї, витрачання коштів на спільні цілі (фіскальні чеки, договори купівлі-продажу, договори про відкриття банківського рахунку, депозитні договори та інші письмові докази) тощо.
Подібний висновок висловлено у постанові Верховного Суду від 25 березня 2024 року у справі № 243/1073/23 (провадження № 61-18172св23).
Для встановлення спільного проживання однією сім`єю до уваги також можуть братися показання свідків про спільне проживання та ведення спільного побуту, документи щодо місця реєстрації (фактичного проживання), фото/відео матеріали, документи, що підтверджують придбання майна на користь сім`ї, витрачання коштів на спільні цілі.
Вказане узгоджується із висновками Верховного Суду у постановах від 12 грудня 2019 року у справі № 466/3769/16, від 27 лютого 2019 року у справі  № 522/25049/16-ц, від 11 грудня 2019 року в справі № 712/14547/16-ц, від 24 січня 2020 року в справі № 490/10757/16-ц, від 08 грудня 2021 року у справі № 531/295/19.
У постанові від 04 червня 2025 року у справі № 638/15073/18 Верховний Суд погодився з висновком суду першої інстанції про доведеність належності ОСОБА_1 до четвертої черги спадкоємців за законом після смерті ОСОБА_2, визнавши їх є переконливим і такими, що ґрунтуються на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
 
Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ст. 89 ЦПК України).
В порядку ч.ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. 
 
З наведених обставин справи вбачається, що звертаючись до суду із заявою про встановлення факту проживання однією сім`єю, ОСОБА_1 зазначала, що з осені 2016 року і до 23 листопада 2024 року вона та ОСОБА_2 проживали однією сім`єю у його квартирі за адресою: АДРЕСА_1 , мали спільний бюджет, вели спільне господарство, брали участь у витратах, пов`язаних з оплатою комунальних послуг, спільно харчувалися, опікувались станом здоров`я один одного.
ОСОБА_1  та ОСОБА_2 у період з 2016-2023 року у зареєстрованому шлюбі не перебували, вони мали зареєстровані місця проживання в одному будинку проте в різних квартирах. 
За даними приватного нотаріуса, яким заведено спадкову справу, після смерті ОСОБА_2 крім ОСОБА_1 інші спадкоємці не заявили про свої права.
При звернені до суду до участі у справі було залучено орган місцевого самоврядування, проте вони не скористались правом на участь у розгляді справи в суді першої та апеляційної інстанцій. При цьому також слід зазначити, що на час вирішення справи судом першої інстанції минув визначений законодавцем річний строк, необхідний для подання заяви про визнання спадщини відумерлою.
На підтвердження факту проживання однією сім`єю з померлим ОСОБА_2 , заявник надала суду першої інстанції ряд письмових доказів, зокрема: акт та довідка про фактичне її проживання разом з ОСОБА_2 у квартирі за адресою: АДРЕСА_1 , складений за участю сусідів вказаного будинку; копії квитанцій про оплату комунальних послуг та придбання побутової техніки, із визначеною адресою доставки АДРЕСА_1 ; копії медичних документів на ім`я  ОСОБА_2  за 2018-2023 роки; фотокартки із сімейного архіву за різний період часу, які свідчать про достатньо близькі відносини між ними, оскільки зафіксовані їх обійми та поцілунок; переписка за період з 2016 по 2023 роки, яка вказує на обмін повідомленнями з побутових питань, стану здоров`я аж до 22-23 листопада 2023 року. Наведене у сукупності  вказує на спільне проживання та ведення спільного господарства, прояв турботи один про одного, що вказує на наявність відносин притаманних подружжю. Також у переписці міститься одна із світлин з поцілунком з датою 25 лютого 2020 року з повідомленням схвального характеру щодо цього, що свідчить про визнання померлим ОСОБА_2 відносин з ОСОБА_1 . Вказані докази у сукупності колегія суддів вважає належними, допустимими, достатніми та переконливими.
ОСОБА_1 позбавлена можливості в іншому порядку довести факт спільного проживання однією сім`єю з померлим ОСОБА_2 протягом останніх п`яти років, що є необхідним для оформлення спадкових прав в нотаріальному порядку.
А отже ґрунтуючись на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку про наявність правових підстав для задоволення заяви про встановлення юридичного факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу протягом останніх п`яти років.
На підставі викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що доводи апеляційної скарги спростовують висновки суду першої інстанції, а тому апеляційна скарга підлягає задоволенню, у зв`язку з цим рішення суду першої інстанції слід скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення вимог заяви про встановлення юридичного факту.
 
Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд апеляційної інстанції                     
                                                 
П О С Т А Н О В И В
 
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.
Рішення Вишгородського районного суду Київської області від 12 грудня 2024 року - скасувати та ухвалити нове судове рішення.
Заяву ОСОБА_1 про встановлення факту проживання однією сім`єю - задовольнити.
Встановити факт проживання однією сім`єю ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ) із спадкодавцем ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ) не менше як п`ять років до часу відкриття спадщини, а саме з осені 2016 року по листопад 2023 року.
Постанова набирає законної сили з моменту її ухвалення, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 (тридцяти) днів з дня складення повного судового рішення.
 
Суддя-доповідач:                                                                             В.В. Соколова
 
Судді:                                                                                                 О.В. Желепа
 
                                                                                                             Н.В. Поліщук