Справа № 465/2385/21                         Головуючий у 1 інстанції: Мартинишин М. О. 
Провадження № 22-ц/811/2470/24                 Доповідач в 2-й інстанції: Ванівський О. М. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

        05 серпня 2025 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - судді: Ванівського О.М.
суддів: Цяцяка Р.П., Шеремети Н.О.,
розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1  – адвоката Школьної Алли Вікторівни на рішення Франківського районного суду м. Львова від 27 червня 2024 року у справ за позовом Акціонерного товариства «Кредобанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

                                       ВСТАНОВИВ:

       В квітні 2021 року позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, а також стягнення судових витрат.
В обґрунтування позовних вимог позивач вказував, що 25.11.2019 року між АТ «Кредобанк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №ПКК/1682, відповідно до якого відповідачу відкрито кредитну лінію, в межах якої надавались кредити. Однак, відповідач своїх зобов`язань за кредитним договором належним чином не виконує, у зв`язку з чим виникла заборгованість, яка станом на 12.01.2021 року в розмірі 84 385,21 гривень, що складається з: 30 757,74 гривень – простроченої заборгованості; 28 873,09 гривень – неповернутої суми кредиту; 21 229,95 гривень – нарахованих відсотків; 3 560,43 гривень – прострочених відсотків.
У зв`язку з чим, просив стягнути з відповідача на користь його користь заборгованість за договором № ПКК/1682 від 04.09.2019 року станом на 12.01.2021 року в розмірі 84 385,21 гривень,, а також судовий збір у розмірі 2 270 гривень та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 8 438,52 гривень.
       Рішенням Франківського районного суду м. Львова від 27 червня 2024 року позов задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Кредобанк» заборгованість за договором № ПКК/1682 від 04.09.2019 року станом на 12.01.2021 року в розмірі 84 385,21 гривень, що складається з: 30 757,74 гривень – простроченої заборгованості; 28 873,09 гривень – неповернутої суми кредиту; 21 229,95 гривень – нарахованих відсотків; 3 560,43 гривень – прострочених відсотків.
       Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Кредобанк» судовий збір у розмірі 2 270 гривень.
В задоволенні вимог про стягнення витрат на професійну правничу допомогу відмовлено.
       Рішення суду оскаржив представник ОСОБА_1 – адвокат Школьна Алла Вікторівна, подавши апеляційну скаргу.
       Вважає рішення суду незаконним, необґрунтованим, таким, що прийняте за неповного з`ясування обставин справи. 
Вказує, що позивачем не долучено Додаток №1, про який йдеться у Заяві-Договорі. Таким чином не можна стверджувати про те, що ОСОБА_1 ознайомлений із переліком та умовами надання банківських послуг позивачем. 
Зазначає, що нарахування відсотків позивачем за користування кредитом за договором здійснюється за трьома різними відсотковим ставками, а згідно поданих позивачем додатків до позовної заяви, зокрема розрахунку суми позову про стягнення заборгованості по договору №ПКК/1682, виписки про рух коштів по рахунку за період з 04.09.2019 року по 12.01.2021 року, неможливо підтвердити документально заборгованості його станом на 12.01.2021 року за договором №ПКК/1682 в розмірі 84 385,21 гривень.
Звертає увагу, що в оскаржуваному рішенні, суд зазначив, що не бере до уваги доводи представника відповідача щодо здійснення операцій по сплаті кредитної заборгованості на суму 53 284, 26 грн. за вказаним кредитним договором, оскільки згідно матеріалів справи 04.09.2019 року між сторонами було укладено два договори Заяву-Договір №26254011023531/980/Р про надання комплексних банківських послуг від 04 вересня 2019 року та договір кредитної лінії №ПКК/1682 від 04 вересня 2019 року, та як вбачається з долученої виписки з рахунку 01.11.2022 року по 13.05.2024, списання коштів здійснювалось саме по рахунку відповідно до умов Заяви-Договору №26254011023531/980/Р, заборгованість якої у судовому порядку не стягується та така не є предметом даного спору.
       Вказує, що це не відповідає дійсності, оскільки позивач на підтвердження своїх позовних вимог та обґрунтування суми заборгованості подає Договір кредитної лінії №ПКК/1682 від 04.09.2019 та додаток до нього – Заяву-договір №26254011023531/980/Р про надання комплексних банківських послуг.
       Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким в задоволенні позову відмовити.
       Представник АТ «Кредобанк» - адвокат Павлеко С.В. подав відзив на апеляційну скаргу. Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін. 
       Згідно ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.
       Відповідно до ч.1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
       Відповідно до ч. 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
       Крім того, практика Європейського суду з прав людини з питань гарантій публічного характеру провадження у судових органах в контексті пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, свідчить про те, що публічний розгляд справи може бути виправданим не у кожному випадку (рішення від 08 грудня 1983 року у справі "Axen v. Germany", заява №8273/78, рішення від 25 квітня 2002 року "VarelaAssalinocontrelePortugal", заява № 64336/01). 
       Так, у випадках, коли мають бути вирішені тільки питання права, то розгляд письмових заяв, на думку ЄСПЛ, є доцільнішим, ніж усні слухання, і розгляд справи на основі письмових доказів є достатнім. В одній із зазначених справ заявник не надав переконливих доказів на користь того, що для забезпечення справедливого судового розгляду після обміну письмовими заявами необхідно було провести також усні слухання. Зрештою, у певних випадках влада має право брати до уваги міркування ефективності й економії. Зокрема, коли фактичні обставини не є предметом спору, а питання права не становлять особливої складності, та обставина, що відкритий розгляд не проводився, не є порушенням вимоги пункту 1 статті 6 Конвенції про проведення публічного розгляду справи.
       Суд апеляційної інстанції створив учасникам процесу належні умови для ознайомлення з рухом справи шляхом надсилання процесуальних документів та апеляційної скарги, а також надав сторонам строк для подачі відзиву. 
       Крім того, кожен з учасників справи має право безпосередньо знайомитися з її матеріалами, зокрема з аргументами іншої сторони, та реагувати на ці аргументи відповідно до вимог ЦПК України.
       Враховуючи вищезазначене, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.
       Згідно з ч.2 ст.247 ЦПК України у разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
       Відповідно до частин 4,5 ст.268 ЦПК України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.
Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
       Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах вимог та доводів апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.
       Відповідно до п. п. 1-5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
       Колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення суду відповідає зазначеним вимогам.
       Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.
       Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції вважав встановленим, що відповідач порушив умови договору кредитної лінії №ПКК/1682 від 04.09.2019 року, не виконав своїх зобов`язань відповідно до умов укладеного договору. Суд прийшов до висновку, що позовні вимоги ґрунтуються на вимогах закону, обставини справи підтверджені певними засобами доказування, а тому позовну заяву необхідно задовольнити та стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за договором № ПКК/1682 від 04.09.2019 року станом на 12.01.2021 року в розмірі 84 385,21 гривень, що складається з: 30 757,74 гривень – простроченої заборгованості; 28 873,09 гривень – неповернутої суми кредиту; 21 229,95 гривень – нарахованих відсотків; 3 560,43 гривень – прострочених відсотків.
       Колегія суддів погоджується з таким висновком суду зважаючи на наступне.
       Судом встановлено, що 04.09.2019 року між Акціонерним товариством «Кредобанк» та ОСОБА_1 укладено Договір кредитної лінії № ПКК/1682, згідно якого банк зобов`язується, в межах встановленого у розмірі та на умовах обумовлених цим Кредитним договором ліміту кредитування, відкрити позичальнику кредитну лінію, в межах якої надавати йому кредити у розмірі та на умовах, обумовлених цим кредитним договором, а позичальник зобов`язується повернути кредити і сплатити проценти за користування ними, а також інші платежі передбачені цим кредитним договором, у розмірах, визначених відповідно до умов цього кредитного договору та Тарифів банку(Том-1 а.с.20-22).
Відповідно до п. 2.1 Договору, максимальний ліміт заборгованості за кредитною лінією (максимальна сума заборгованості позичальника за отриманими та неповернутими ним банку кредитами, які надані відповідно до цього кредитного договору) - 200 000,00 грн.
Відповідно до п. 2.3 цього договору, строк повернення кредитів, виданих в межах кредитної лінії, визначений терміном до 03.09.2022 року.
За користування кредитними коштами встановлена фіксована процентна ставка у розмірі 36% у разі погашення кредиту після 25 числа місяця наступного за місяцем отримання кредиту (п.2.4.1) та 0,00001% у разі погашення кредиту не пізніше 25 числі місяця, наступного за місяцем отримання кредиту(надалі – Пільговий(Грейс) період), при цьому Пільговий(Грейс) період не може перевищувати 55 календарних днів (п.2.4.2.).
Цільове призначення кредитних коштів, згідно п. 2.5. Договору, поточні потреби позичальника.
За змістом п. 3.1. Договору позичальнику встановлюється поточний ліміт кредитної лінії в розмірі 0,00 грн., який діє до першої зміни ліміту кредитної лінії на підставі проведеної оцінки кредитоспроможності позичальника та кредитного рішення банку та рішення уповноваженого органу(особи) банку.
Упродовж всього користування кредитом позичальник зобов`язаний сплачувати банку проценти, розмір яких визначено п. 2.4. кредитного договору. При цьому строк користування кредитом не обмежується строком на який видано кредит, відповідно, позичальник усвідомлює та беззастережно погоджується з тим, що нарахування банком процентів за користування кредитом буде здійснюватись за визначеною п. 2.4. кредитного договору процентною ставкою до моменту фактичного повернення кредиту, а позичальник зобов`язаний сплатити всі нараховані банком проценти (п. 5.1. Договору).
Проценти за користування кредитом нараховуються банком щомісячно на суму заборгованості по кредиту методом «факт/360» (фактична кількість днів у місяці, але умовно в році 360 днів), за ставкою, визначеною п. 2.4. Кредитного договору, з дня видачі кредиту до дня повернення кредиту в повному обсязі, якщо інше не випливає з умов цього Кредитного договору (п. 5.2 Договору).
Відповідно до п. 6.1. Договору, позичальник здійснює погашення заборгованості за цим кредитним договором (в тому числі тіла кредиту, процентів, комісій, неустойки та інших платежів, передбачених цим кредитним договором) при будь-якому надходженні коштів на рахунок.
Згідно з п. 6.2. Договору, погашення заборгованості за кредитним договором здійснюється у наступній черговості: У першу чергу: прострочені платежі щодо сплати процентів за користування кредитом; прострочені платежі щодо повернення кредиту (основного боргу); У другу чергу: поточні платежі щодо сплати нарахованих процентів за користування кредитом; поточні платежі щодо повернення кредиту (основного боргу); У третю чергу: прострочені платежі щодо сплати комісій та інших платежів, які передбачені кредитним договором; поточні платежі щодо сплати комісій та інших платежів, які передбачені Кредитним договором; пеня, штрафи та інші види неустойки; дострокові платежі щодо повернення кредиту (основного боргу) на наступний місяць/місяці. 
Відповідно до п. 8.1 Договору, сторони несуть відповідальність за порушення зобов`язань за цим кредитним договором, передбачену законодавством України, та цим кредитним договором. Сторона, яка допустила порушення умов цього кредитного договору, зобов`язана відшкодувати іншій стороні, заподіяні таким порушенням збитки в повному обсязі, понад суму неустойки (штрафу, пені).
З метою отримання кредиту, також відповідач підписав 04.09.2019 року анкету-заву №1682(Том-1 а.с.26), в якій вказано бажану суму кредитного ліміту у розмірі 59 181,93 грн., строк надання кредитного ліміту на 36 місяців за процентною ставкою 36% та щомісячний платіж 4 793,74 гривень. 
Із доданого позивачем розрахунку суми позову про стягнення заборгованості по договору № ПКК/1682(Том-1 а.с.6) вбачається, що станом на 12.01.2021 року за даним договором кредитної лінії утворилася заборгованість відповідача в загальному розмірі 84 385,21 гривень, що складається з: 30 757,74 гривень – простроченої заборгованості; 28 873,09 гривень – неповернутої суми кредиту; 21 229,95 гривень – нарахованих відсотків; 3 560,43 гривень – прострочених відсотків.
       Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
       Пленум Верховного Суд України у п. 11 Постанови «Про судове рішення у цивільній справі» від 18 грудня 2009 року № 11 роз`яснив, що у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку всіх доказів.
       Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
       Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
       Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
       За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
       Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог – відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
Апеляційний суд відзначає, що вирішуючи спір, в кожному конкретному випадку суду необхідно на підставі належних та допустимих доказів оцінювати обставину укладення такого договору та його умови. 
       Позивач, обґрунтовуючи позовні вимоги, в тому числі виникнення простроченого тіла кредиту, розміру і порядку нарахування прострочених відсотків, крім самого руху коштів по рахунку, розрахунку суми заборгованості посилається на договір кредитної лінії №ПКК/1682, анкету-Заяву №1682.
       У зазначених документах, які підписані відповідачем, міститься інформація про: тип картки, валюту кредитування, тип та розмір процентної ставки, номер поточного рахунку позичальника за кредитною лінією.
       З урахуванням наявності в матеріалах справи договору кредитної лінії №ПКК/1682, анкети-Заяви №1682, підписаних ОСОБА_1 , колегія суддів приходить до висновку про обізнаність відповідача з умовами кредитування, зокрема, з розміром відсоткової ставки.
       Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
       Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що відповідач порушив умови договору кредитної лінії №ПКК/1682 від 04.09.2019 року, не виконав своїх зобов`язань відповідно до умов укладеного договору.
Апелянт вказує, що списання коштів здійснювалось по рахунку відповідно до умов Договору кредитної лінії №ПКК/1682 від 04.09.2019 та Заяви –Договору №26254011023531/980/Р про надання комплексних банківських послу від 04.09.2019, заборгованість якої є предметом даного спору.
Вказує, що з банківської карти ОСОБА_1 здійснено операцій по сплаті кредитної заборгованості на суму 53 284,26 грн.
Проте, як вбачається з матеріалів справи та було встановлено судом першої інстанції, 04 вересня 2019 року між сторонами було укладено два договори, Заяву-Догові №26254011023531/980/Р про надання комплексних банківських послуг від 04.09.2019 року та договір кредитної лінії №ПКК/1682 від 04.09.2019 року.
       Як вбачається з п.2.6 договору кредитної лінії №ПКК/1682 поточний рахунок позичальника, відкритий для видачі кредиту за кредитною лінією №UA803253650000026200021023531, а списання коштів здійснювалось саме по рахунку: НОМЕР_1 відповідно до умов Заяви-Договору №26254011023531/980/Р про надання комплексних банківських послуг від 04.09.2019 року, заборгованість якої у судовому порядку не стягується та така не є предметом даного спору.
Доводи апеляційної скарги не спростовують правильних висновків суду першої інстанції.
       Судом першої інстанції правильно встановлено фактичні обставини справи, вірно застосовано матеріальний закон та дотримано процедуру розгляду справи, встановлену ЦПК України, ухвалено справедливе судове рішення, тому підстав для його зміни чи скасування колегія суддів не вбачає.
       Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Відповідно до ст. 129 Конституції України основними засадами судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, а відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими. 
Відповідно до ч. 1. ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
       Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Львівський апеляційний суд,-
УХВАЛИВ:

       апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 – адвоката Школьної Алли Вікторівни – залишити без задоволення. 
       Рішення Франківського районного суду м. Львова від 27 червня 2024 року – залишити без змін.
       Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.
Повний текст постанови складено 05 серпня 2025 року.

Головуючий: Ванівський О.М.

Судді Цяцяк Р.П.

                                                                        
                                                                Шеремета Н.О.