ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
26 червня 2025 р.	Справа № 541/875/25	

Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Чалого І.С.,
Суддів: Ральченка І.М. ,  Катунова В.В. ,
за участю секретаря судового засідання Кривенко Т.С.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Миргородського міськрайонного суду Полтавської області (головуючий суддя І інстанції: Городівський О.А.) від 12.05.2025 року (повний текст рішення складено 13.05.2025 року) по справі № 541/875/25
за позовом        ОСОБА_1  
до        ІНФОРМАЦІЯ_1                          
про скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення за ч. 3 ст. 210 КУпАП про притягнення до адміністративної відповідальності,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Миргородського міськрайонного суду Полтавської області з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі - відповідач, ІНФОРМАЦІЯ_2 ), про скасування постанови № 224 по справі про адміністративне правопорушення за частиною 3 статті 210 Кодексу України про адміністративні правопорушення від 13 грудня 2024 року про накладення на ОСОБА_1 штрафу у розмірі 17000 гривень.
Рішенням Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 12.05.2025 відмовлено у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 про скасування постанови № 224 по справі про адміністративне правопорушення за частиною 3 статті 210 Кодексу України про адміністративні правопорушення від 13 грудня 2024 року про накладення на ОСОБА_1  штрафу у розмірі 17000 (сімнадцять) тисяч гривень.
Позивач, не погодившись з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права просить рішення скасувати та прийняти нове, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.
На обґрунтування вимог апеляційної скарги позивач зазначає, що по прибутті до ІНФОРМАЦІЯ_3 було встановлено, що він упродовж наданих законом 60-ти днів (з 16.05.2024 по 16.07.2024) не з`явився до ІНФОРМАЦІЯ_3 та не оновив свої військово-облікові дані. Даними діями порушив вимоги пунктів 21, 22, 23 «Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період», затверджений постановою КМУ від 16.05.2024 № 560, та абзац 1 частини 10 статті 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», також абзац 3 п.п. 10-1 пункту 1 «Порядку організації ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів», затверджених постановою КМУ від 30.12.2022 № 1487. Правопорушення було зафіксовано протоколом № 224 від 29.11.2024 в ІНФОРМАЦІЯ_3 . 30.11.2024 позивач звернувся до ІНФОРМАЦІЯ_3 із листом в якому повідомив, що не зможе з`явитися по повістці у зв`язку з тим, що ним подана заява про оформлення довідки про відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації. У подальшому, 02.12.2024 ОСОБА_1 звернувся до ІНФОРМАЦІЯ_3 з клопотанням про відкладення розгляду справи, просив узгодити дату та час розгляду справи. Окрім того, у той же день представник позивача адвокат Ковжога О.І. теж направив на електронну адресу ІНФОРМАЦІЯ_3 клопотання про відкладення розгляду справи. Однак, уповноваженою особою ІНФОРМАЦІЯ_3 не здійснено виклик ОСОБА_1 та його представника, та розглянуто оскаржувану постанову без їх участі. Окрім того, позивач стверджує, що при складенні постанови № 224 ІНФОРМАЦІЯ_2 не дотримано вимог ст. 256 КУпАП. 
Відповідач подав до суду відзив на апеляційну скаргу позивача, вважає доводи та обґрунтування апеляційної скарги помилковими та безпідставними, рішення суду першої інстанції вважає законним та обґрунтованим, просить суд апеляційної інстанції апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 12.05.2025 без змін.
Зазначає, що позивач перебуває на військовому обліку у ІНФОРМАЦІЯ_3 з 13.08.2019, як військовозобов`язаний запасу та зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 . 02.10.2024 до Яреськівського старостинського округу Шишацької селищної ради було направлено розпорядження № 12/4/4986 начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 № 12/4/4986 про оповіщення громадян, які проживають на території Шишацької селищної ради Яреськівського старостинського округу. 21.10.2024 представники Яреськівського округу повідомили, що не змогли оповістити ОСОБА_1 так, як двері ніхто в помешканні не відкрив, що підтверджено актом складеним уповноваженими особами територіальної громади. 29.11.2024 гр. ОСОБА_1 прибув до ІНФОРМАЦІЯ_3 для подачі заяви та пакета документів для отримання відстрочки відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізації». Під час перевірки облікових даних було встановлено, що гр. ОСОБА_1 у встановлений законом строк не оновив свої облікові дані протягом 60 днів із моменту набрання чинності Законом. Тому, 29.11.2024 уповноваженою особою ІНФОРМАЦІЯ_3 було складено протокол № 224 за ч. 3 ст. 210 КУпАП за порушення правил військового обліку, а саме за не оновлення даних у встановлений Законом строк. У подальшому, 04.12.2024, до ІНФОРМАЦІЯ_3 позивач надіслав клопотання про відкладення розгляду справи про адміністративне правопорушення, зареєстроване за вх. № 5678 від 04.12.2024. Окрім того, 12.12.2024 ІНФОРМАЦІЯ_2 також було отримано клопотання про відкладення розгляду справи про адміністративне правопорушення від адвоката Ковжоги О.І., зареєстроване за вх. № 21350 від 12.12.2024, але отримано даний документ державним службовцем тільки 13.12.2024 о 15:00, коли вже була винесена т.в.о. начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 постанова № 224 за ч. 3 ст. 210 КУпАП.
За приписами ст. 268 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) у справах, визначених статтями 273 - 277, 280 - 283, 285 - 289 цього Кодексу, щодо подання позовної заяви та про дату, час і місце розгляду справи суд негайно повідомляє відповідача та інших учасників справи шляхом направлення тексту повістки на офіційну електронну адресу, а за її відсутності - кур`єром або за відомими суду номером телефону, факсу, електронною поштою чи іншим технічним засобом зв`язку (ч. 1 ст. 268 КАС України).
Учасник справи вважається повідомленим належним чином про дату, час та місце розгляду справи, визначеної частиною першою цієї статті, з моменту направлення такого повідомлення працівником суду, про що останній робить відмітку у матеріалах справи, та (або) з моменту оприлюднення судом на веб-порталі судової влади України відповідної ухвали про відкриття провадження у справі, дату, час та місце судового розгляду (ч. 2 ст. 268 КАС України).
Неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій (ч. 3 ст. 268 КАС України).
Сторони (їх представники) про дату, час і місце розгляду справи повідомлені належним чином.
Колегія суддів визнала за можливе розглянути справу з урахуванням положень ч. 4 ст. 229 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).
Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, переглянувши справу за наявними у ній доказами та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з огляду на таке.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що тво начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2  винесено постанову № 224 по справі про адміністративне правопорушення за ч. 3 ст. 210 КУпАП, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 17000 грн.
Відповідно до постанови № 224, при прибутті до ІНФОРМАЦІЯ_3 було встановлено, що гр. ОСОБА_1 , протягом 60-ти днів (з 16.05.2024 по 16.07.2024) не зявився до ІНФОРМАЦІЯ_1  та не оновив свої військово-облікові дані. Даними діями громадянин ОСОБА_1 порушив вимоги п. 21, 22, 23 "Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період", затв. Постановою КМУ № 560, та абз. 1 ч. 10 ст. 1 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", також абз. 3 п.п. 10-1 п. 1 "Порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів" затв. Постановою КМУ № 1487. Правопорушення зафіксоване протоколом № 224 від 29.11.2024 в ІНФОРМАЦІЯ_1 . Отже, гр. ОСОБА_1 свідомо порушив вимоги абз. 1,3 ч. 1 ст. 22 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", вимоги п. 21, 22, 23 "Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період", затв. Постановою КМУ № 560, чим скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 210 КУпАП.
У постанові про адміністративне правопорушення наявна відмітка про отримання постанови позивачем 19.02.2025, що підтверджується його власноручним підписом (а.с. 42 зворот).
Скориставшись правом на оскарження постанови у судовому порядку, позивач звернувся до суду з позовом про її скасування. 
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем вчинено правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 210 КУпАП, відповідачем дотримано порядок притягнення до відповідальності, рішення прийнято на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України, з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення.
Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції, враховуючи таке.
За приписами частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до абзацу 4 частини 1 статті 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» громадяни зобов`язані проходити медичний огляд для визначення придатності до військової служби згідно з рішенням військово-лікарської комісії чи відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки, закладів охорони здоров`я Служби безпеки України, а у розвідувальних органах України - за рішенням керівників відповідних підрозділів або військово-лікарської комісії Служби зовнішньої розвідки України, розвідувального органу Міністерства оборони України, центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони державного кордону.
Згідно з частиною 10 статті 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» громадяни України, які приписані до призовних дільниць або перебувають у запасі Збройних Сил України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України чи проходять службу у військовому резерві, зобов`язані, зокрема прибувати за викликом районного (об`єднаного районного), міського (районного у місті, об`єднаного міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки (далі - відповідні районні (міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки), Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, відповідного підрозділу Служби зовнішньої розвідки України для оформлення військово-облікових документів (посвідчень призовника, військових квитків, тимчасових посвідчень військовозобов`язаних), приписки, проходження медичного огляду, направлення на підготовку з метою здобуття або вдосконалення військово-облікової спеціальності, призову на військову службу або на збори військовозобов`язаних та резервістів.
Відповідно до абзаців 1 - 3  ч. 1 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку і мобілізацію», громадяни зобов`язані: з`являтися за викликом до територіального центру комплектування та соціальної підтримки у строк та місце, зазначені в повістці (військовозобов`язані, резервісти Служби безпеки України - за викликом Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, військовозобов`язані, резервісти розвідувальних органів України - за викликом відповідного підрозділу розвідувальних органів України), для взяття на військовий облік військовозобов`язаних чи резервістів, визначення їх призначення на особливий період, направлення для проходження медичного огляду; надавати в установленому порядку під час мобілізації будівлі, споруди, транспортні засоби та інше майно, власниками яких вони є, Збройним Силам України, іншим військовим формуванням, силам цивільного захисту з наступним відшкодуванням державою їх вартості в порядку, встановленому законом; проходити медичний огляд для визначення придатності до військової служби згідно з рішенням військово-лікарської комісії чи відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки, закладів охорони здоров`я Служби безпеки України, а у розвідувальних органах України - за рішенням керівників відповідних підрозділів або військово-лікарської комісії Служби зовнішньої розвідки України, розвідувального органу Міністерства оборони України, центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони державного кордону.
Відповідно до ч. 2 ст. 26 Закону України «Про мобілізаційну підготовку і мобілізацію», посадові особи, винні в порушенні законів України та інших нормативно-правових актів з питань мобілізаційної підготовки та мобілізації, а також громадяни за невиконання своїх обов`язків щодо мобілізаційної підготовки та мобілізації несуть відповідальність згідно із законом.
Статтею 210 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність за порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку. Згідно частини 3 цієї статті - вчинення дій, передбачених частиною першою цієї статті, в особливий період, тягне за собою накладення штрафу від однієї тисячі до однієї тисячі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Згідно зі статтею 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом. Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами.
Стаття 280 КУпАП закріплює обов`язок посадової особи при розгляді справи про адміністративне правопорушення з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна дана особа в його вчиненні.
Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності, можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.
Згідно зі ст. 235 КУпАП територіальні центри комплектування та соціальної підтримки розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку, про порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, про зіпсуття військово-облікових документів чи втрату їх з необережності (статті 210, 210-1, 211 (крім правопорушень, вчинених військовозобов`язаними чи резервістами, які перебувають у запасі Служби безпеки України або Служби зовнішньої розвідки України).
Від імені територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право керівники територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки.
Згідно з ч. 1 ст. 254 КУпАП про вчинення адміністративного правопорушення складається протокол уповноваженими на те посадовою особою або представником громадської організації чи органу громадської самодіяльності.
Процедуру складання територіальними центрами комплектування та соціальної підтримки протоколів та оформлення матеріалів про такі адміністративні правопорушення: порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку, порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, зіпсуття військово-облікових документів чи втрата їх з необережності (крім правопорушень, вчинених військовозобов`язаними чи резервістами, які перебувають у запасі Служби безпеки України або Служби зовнішньої розвідки України), врегульовано Інструкцією зі складання територіальними центрами комплектування та соціальної підтримки протоколів та оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення, затвердженою Наказом Міністерства оборони України № 3 від 01.01.2024, який зареєстровано в Міністерстві юстиції України від 05.01.2024 за № 36/41381 (далі – Інструкція).
Згідно з п. 3 Розділу ІІ Інструкції у протоколі зазначається: дата і місце його складання, посада, прізвище, ім`я, по батькові (за наявності) особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягується до адміністративної відповідальності; місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативно-правовий акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, імена, по батькові (за наявності), адреси свідків (якщо вони є); пояснення особи, яка притягується до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи.
Отже, законодавцем імперативно визначено чітку та послідовну процедуру розгляду справ про адміністративне правопорушення, порушення якої є підставою для визнання дій суб`єкта владних повноважень неправомірними, а відтак й для скасування його рішення про притягнення до відповідальності.
Вказані положення не є формальною вимогою, це важлива законодавча гарантія об`єктивного та справедливого розгляду справи про адміністративне правопорушення, надана, зокрема, військовозобов`язаному для захисту свої прав та інтересів від безпідставного притягнення до відповідальності.
Верховний Суд у постановах від 31.03.2021 у справі № 676/752/17, від 21.03.2019 у справі № 489/1004/17, від 30.01.2020 у справах № 308/12552/16-а та № 482/9/17, від 06.02.2020 у справі № 205/7145/16-а зробив такі висновки:
«Закріплюючи процесуальні гарантії прав особи, що притягається до адміністративної відповідальності, у тому числі й на участь у розгляді її справи, положення КУпАП містять й певні застереження, націлені на забезпечення належної реалізації компетентними органами (особами) наданих їм повноважень, зокрема, передбачені щодо розгляду справи про адміністративне правопорушення за відсутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, лише у випадку наявності даних, що підтверджують належне повідомлення такої особи про місце і час розгляду справи.
Обов`язок повідомити особу про місце і час розгляду справи не пізніше ніж за три дні до дати розгляду справи про адміністративне правопорушення вважається виконаним, якщо особа, яка притягується до відповідальності, знає (поінформована) про час та місце розгляду справи за три дні до дати розгляду справи. Обов`язок доказування цієї обставини несе уповноважена посадова особа».
Несвоєчасне повідомлення або неповідомлення особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, про час та місце розгляду справи про адміністративне правопорушення є підставою для визнання постанови у справі про адміністративне правопорушення неправомірною як такої, що винесена з порушенням встановленої процедури.
Наслідком цього є позбавлення особи прав, передбачених Конституцією України та КУпАП, зокрема, бути присутнім під час розгляду справи, надавати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання, мати професійну правову допомогу.
Такий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 06.03.2018 року у справі № 522/20755/16-а, від 30.09.2019 року у справі № 591/2794/17, від 06.02.2020 року у справі № 05/7145/16-а, від 21.05.2020 року у справі № 286/4145/15-а, від 3103.2021 року у справі № 676/752/17 та від 25.05.2022 року у справі № 465/5145/16-а.
Колегія суддів зазначає, що відповідачами не надано до суду належних, достатніх, достовірних та допустимих доказів, які б підтверджували, що позивача було належним чином повідомлено про дату, час та місце розгляду справи про адміністративне правопорушення.
Як вбачається з матеріалів справи, 29.11.2024 начальником відділення обліку мобілізаційної роботи -заступником начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_3 складено протокол № 224 про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 про вчинення адміністративного правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 210 КУпАП./а.с.14/
Вищевказаним протоколом підтверджується, що ОСОБА_1 повідомлено про те, що розгляд справи про адміністративне правопорушення відбудеться о 15.00 год. 03.12.2024  в приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_3 , за адресою: АДРЕСА_2 , каб. № 1.
ОСОБА_1 був обізнаний про дату розгляду, що підтверджує його особистий підпис./а.с.15/
02.12.2024 ОСОБА_1 подав клопотання про відкладення розгляду справи призначеного на 03.12.2024 на іншу дату, дане клопотання було зареєстроване відповідачем за Вх. № 5678 04.12.2024. /а.с. 39 зворотній бік/
03.12.2024 представником позивача адвокатом Ковжога О.І. подано також клопотання про відкладення розгляду справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 призначене на 03.12.2024 о 15.00 год., яке зареєстроване за Вх. № 21350 12.12.2025./а.с.40/
Оскаржувану постанову № 224 відповідачем винесено 13.12.2024 року. 
В свою чергу, відповідачем не надано доказів, які б свідчили, що ОСОБА_1 чи його адвокат - Ковжога О.І. були повідомленні про дату на яку було відкладено розгляд справи, а саме на 13.12.2024.
Колегія суддів відхиляє доводи відповідача з приводу того, що адвокат був обізнаний про відкладення розгляду справи на 13.12.2024, адже з заяви ОСОБА_4 наявної в матеріалах справи, останній просить відкласти розгляд призначений на 03.12.2024 о 15.00 год. /а.с.40/. Факт реєстрації такої заяви відповідачем лише 12.12.2024 не змінює суть та вимог цієї заяви.
Так, з матеріалів справи вбачається, що докази належного повідомлення позивача про дату розгляду справи про адміністративне правопорушення 13.12.2024 року відсутні. 
Такими діями відповідач порушив права особи, яка притягалася до адміністративної відповідальності, оскільки недотримався порядку розгляду справи про адміністративне правопорушення.
Колегія суддів зазначає, що дотримання передбаченої законом процедури та порядку винесення такого рішення має виключно важливу роль для встановлення об`єктивної істини органом, на який законом покладено повноваження, зокрема, щодо розгляду справ про адміністративне правопорушення. Порушення норм процесуального права суб`єктом владних повноважень при прийнятті та складанні постанови про притягнення до адміністративної відповідальності зводить нанівець саму суть та завдання, покладені в основу поняття адміністративної відповідальності, оскільки ускладнює, а подекуди й унеможливлює встановлення судом, що розглядає справу про адміністративне правопорушення, об`єктивної сторони вчинюваного порушення та вини особи в його вчиненні. Такі висновки узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду, що викладена у постановах від 15.11.2018 у справі № 524/5536/17, від 30.05.2018 у справі № 337/3389/16, від 17.07.2019 у справі № 295/3099/17 та від 05.03.2020 у справі № 607/7987/17.
Колегія суддів погоджується з доводами апелянта про те, що неналежне повідомлення позивача про розгляд справи про адміністративне правопорушення фактично позбавило позивача права на захист, на подання усних чи письмових пояснень, що є грубим порушенням процедури розгляду справи про адміністративне правопорушення.
Водночас як установлено судом, приймаючи спірну постанову, відповідач, у порушення норм ст. 278 КУпАП при підготовці до розгляду справи про адміністративне правопорушення не встановив чи сповіщено своєчасно осіб, які беруть участь у розгляді справи, про час і місце її розгляду, що призвело до винесення постанови з порушенням норм процесуального права.
Відповідач у порушення ч. 2 ст. 77 КАС України не надав суду доказів, що розгляд справи про притягнення позивача до адміністративної відповідальності відбувався відповідно до вказаних вище вимог КУпАП України.
Суд зазначає, що постанова про притягнення до адміністративної відповідальності є рішенням суб`єкта владних повноважень, актом індивідуальної дії, який встановлює відповідні права та обов`язки для особи, щодо якої він винесений. Таке рішення суб`єкта владних повноважень має бути обґрунтованим на момент його прийняття, оскільки воно має значимі наслідки для позивача, що знаходиться в нерівному положенні по відношенню до суб`єкта владних повноважень.
Порушення норм процесуального права, недотримання передбаченої законом процедури та порядку винесення такого рішення суб`єктом владних повноважень при складанні постанови про притягнення до адміністративної відповідальності зводить нанівець саму суть та завдання адміністративної відповідальності особи, яка вчинила правопорушення.
Відповідно до ч. 3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.
Отже, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що уповноваженою посадовою особою не в повній мірі були виконані вимоги ст. 268, 278 КУпАП. З огляду на недотримання процедури прийняття оскаржуваної постанови про адміністративне правопорушення, яка передбачена Законом, такає є протиправною та підлягає скасуванню.
Суд першої інстанції наведеного не врахував, з огляду на що ухвалив необґрунтоване рішення, яким позовні вимоги залишив без задоволення.
Згідно з приписами пункту другого частини першої статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.
Відповідно до статті 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Оскільки рішення суду першої інстанції ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, колегія суддів дійшла висновку про скасування рішення суду першої інстанції з прийняттям нового про задоволення позовних вимог.
Вирішуючи питання розподілу судових витрат із урахуванням положень статті 139 КАС України, колегія суддів виходить з наступного.
Судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи (ч.1 ст. 132 КАС України).
Згідно з ч.ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Відповідно до ч. 3 ст. 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.
Частиною 6 ст. 139 КАС України передбачено, що, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.
Згідно з пп. 1 п. 3 ч. 2 ст. 4 Закону України "Про судовий збір" за подання до адміністративного суду адміністративного позову немайнового характеру, який подано фізичною особою, ставка судового збору становить 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Абзацом 2 ч. 3 ст. 6 Закону України "Про судовий збір" встановлено, що у разі коли в позовній заяві об`єднано дві і більше вимог немайнового характеру, судовий збір сплачується за кожну вимогу немайнового характеру.
Питання щодо справляння судового збору, платників, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору визначені Законом України «Про судовий збір».
Відповідно до ч. 1 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.
Згідно зі ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2025 рік» станом на 01.01.2025 прожитковий мінімум для працездатних осіб встановлено у розмірі 3028 гривень.
Відповідно до пп. 2 п. 3 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» за подання апеляційної скарги на рішення суду судовий збір сплачується у розмірі 150 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги, але не більше 15 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
При визначенні розміру ставки судового збору, що підлягає сплаті при поданні позовної заяви про оскарження постанови про адміністративне правопорушення застосуванню підлягають положення ч. 5 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» (за висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 18.03.2020 у справі № 543/775/17), відповідно до яких ставка судового збору складає 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Частиною 3 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» встановлено, що при поданні до суду процесуальних документів, передбачених частиною другою цієї статті, в електронній формі - застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору.
Отже, розмір судового збору, що підлягав сплаті при зверненні до суду першої інстанції з даним позовом становить 605,6 грн (3028,00 грн х 0,2).
Разом з тим,  розмір ставки судового збору за подання даної апеляційної скарги на рішення суду складає 908,4 грн = (150% від 605,6 грн).
Судом встановлено, що позивачем сплачено судовий збір за подання адміністративного позову у розмірі 1211,20 грн, та за подання апеляційної скарги – у розмірі 1816,50 грн.
Отже, позивачем сплачено судовий збір за подання позовної заяви та апеляційної скарги у більшому розмірі, ніж встановлено Законом України «Про судовий збір».
Відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону України «Про судовий збір» судовий збір сплачується за місцем розгляду справи та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України.
Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом.
Відповідно до ч. 2 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» у випадках, установлених пунктом 1 частини першої цієї статті, судовий збір повертається в розмірі переплаченої суми; в інших випадках, установлених частиною першою цієї статті, - повністю.
Таким чином, позивач не позбавлений права звернутись до суду (першої та апеляційної інстанцій відповідно), із клопотанням про повернення надміру сплаченого судового збору у розмірі 1514 грн.
Отже, враховуючи вимоги ст. 139 КАС України, підлягають стягненню за рахунок бюджетних асигнувань ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_1 витрати зі сплати судового збору за подання позовної заяви та за подання апеляційної скарги у загальному розмірі 1514 грн.
Керуючись ст. ст. 243, 250, 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 326, 327 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1  задовольнити.
Рішення Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 12.05.2025 по справі № 541/875/25 скасувати та прийняяти нове судове рішення, яким адміністративний позов ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення за ч. 3 ст. 210 КУпАП про притягнення до адміністративної відповідальності - задовольнити.
Скасувати постанову № 224 від 13.12.2024, винесену тво начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 підполковника ОСОБА_5 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210 КУпАП та накладення на нього адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 17000 грн, і закрити справу про адміністративне правопорушення.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору в сумі 1514 (одна тисяча п`ятсот чотирнадцять) грн 00 коп.. 
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарження не підлягає.

Головуючий суддя 	(підпис)	І.С. Чалий	
Судді	(підпис)  (підпис) 	І.М. Ральченко    В.В. Катунов   	

Повний текст постанови складений 26.06.2025 року