ПОСТАНОВА 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
06 серпня 2025 року
м. Київ
Справа № 757/37432/23-ц
Провадження № 61-17123св24
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:
судді-доповідача - Ситнік О. М.,
суддів: Ігнатенка В. М., Карпенко С. О., Сердюка В. В., Фаловської І. М.,
 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційні скарги представника ОСОБА_1 - адвоката Стригунова Олександра Миколайовича, голови правління Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «ІП-2» - ОСОБА_1 на ухвалу Київського апеляційного суду від 21 листопада 2024 року, 
касаційну скаргу представника ОСОБА_2 - адвоката Литвиненка Сергія Сергійовича на ухвалу Київського апеляційного суду від 20 грудня 2024 року
в справі за позовом Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «ІП-2» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості з внесків на утримання будинку та прибудинкової території, на організацію охорони, безпеки будинку та
ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст позовних вимог
У серпні 2023 року Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «ІП-2» (далі - ОСББ «ІП-2») звернулося до суду з позовом, в якому просило стягнути з ОСОБА_2 заборгованість зі сплати внесків на управління будинку, внеску на організацію охорони та безпеки будинку, що становить 385 845,11 грн, індекс інфляції - 4 693,28 грн, 3 % річних - 12 933,03 грн, а всього 403 471,42 грн; видати та надати позивачу виконавчий лист про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСББ «ІП-2» заборгованості зі сплати внесків на управління будинку, внеску на організацію охорони та безпеки будинку, що становить 385 845,11 грн, індекс інфляції - 4 693,28 грн, 3 % річних - 12 933,03 грн, а всього 403 471,42 грн; покласти на відповідачку судові витрати позивача та видати позивачу виконавчий лист на стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСББ «ІП-2» судового збору та витрат на професійну правничу допомогу.
Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій
06 листопада 2023 року заочним рішенням Печерського районного суду м. Києва позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСББ «ІП-2» заборгованість за внесками на утримання будинку та прибудинкової території, на організацію охорони та безпеки будинку - 385 845, 11 грн, індекс інфляції - 4 693,28 грн, 3 % річних - 12 933, 03 грн, а всього 403 471, 42 грн, витрати на професійну правничу допомогу - 15 850, 00 грн, судового збору - 6 052, 08 грн.
16 травня 2024 року ухвалою Печерського районного суду м. Києва заяву представника ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення задоволено. Заочне рішення Печерського районного суду м. Києва від 06 листопада 2023 року скасовано. Позов залишено без розгляду на підставі пункту 5 частини першої статті 257 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) за заявою позивача про залишення позовної заяви без розгляду.
27 травня 2024 року додатковою ухвалою Печерського районного суду м. Києва задоволено заяву представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 про ухвалення додаткового рішення в справі. Стягнуто з ОСББ «ІП-2» на користь ОСОБА_2 витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 162 500,00 грн. 
17 жовтня 2024 року ухвалою Київського апеляційного суду відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою керівника ОСББ «ІП-2» ОСОБА_1 на додаткову ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 27 травня 2024 року.
21 листопада 2024 року в судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_2 - адвокат Литвиненко С. С. заявив клопотання про виправлення описки в ухвалі Київського апеляційного суду про відкриття апеляційного провадження та призначення справи до розгляду, виключивши, що скарга подана керівником ОСББ «ІП-2». Адвокат Стригунов О. М. на запитання колегії суддів підтвердив, що він звертався з апеляційною скаргою в інтересах ОСОБА_1 як фізичної особи, а не як керівника ОСББ «ІП-2».
21 листопада 2024 року ухвалою Київського апеляційного суду заяву представника ОСОБА_2 - адвоката Литвиненка С. С. про виправлення описки задоволено. Виправлено описку у вступній, мотивувальній та резолютивній частині ухвали Київського апеляційного суду від 17 жовтня 2024 року та замість помилкового зазначення «апеляційна скарга керівника Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «ІП-2» ОСОБА_1», правильно зазначено «апеляційна скарга ОСОБА_1 ». Апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на додаткову ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 27 травня 2024 року закрито.
Ухвала суду мотивована, що вимога процесуального закону щодо нотаріального посвідчення довіреності фізичної особи є імперативною. Можливості подати сформовану в системі «Електронний суд» довіреність фізичної особи ЦПК України не передбачає. Як вбачається з довіреності, сформованої в системі «Електронний суд», вона не посвідчена нотаріально, всупереч приписам частини другої статті 245 ЦК України. Інших документів на підтвердження повноважень адвоката Стригунова О. М. представляти інтереси ОСОБА_4 у суді апеляційної інстанції Стригуновим О. М. не надано. Відтак, адвокат Стригунов О. М. не надав відповідних документів на підтвердження його повноважень подавати та підписувати апеляційну скаргу від імені ОСОБА_1 
20 грудня 2024 року ухвалою Київського апеляційного суду відмовлено ОСОБА_2 в ухваленні додаткового рішення. Відмовлено ОСОБА_1 у задоволенні заяви про стягнення витрат на правову допомогу в суді апеляційної інстанції при розгляді заяви ОСОБА_2 з ухвалення додаткового рішення.
Ухвала суду мотивованатим, що постановою Київського апеляційного суду від 22 листопада 2024 року апеляційну скаргу ОСББ «ІП-2» залишено без задоволення, ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 09 вересня 2024 року про відмову у виправленні описки залишено без змін. Апеляційним судом спір по суті не розглядався та не вирішувалося питання щодо суті позовних вимог, оскільки наведена постанова апеляційного суду ухвалена з процесуальних питань та не є остаточним рішенням суду, ухваленим після закінчення судового розгляду.
Короткий зміст вимог касаційної скарги представника ОСОБА_1 - Стригунова О. М. 
24 грудня 2024 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга представника ОСОБА_1 - Стригунова О. М. на ухвалу Київського апеляційного суду від 21 листопада 2024 року, в якій він просить її скасувати в частині закриття апеляційного провадження, направити справу в цій частині для продовження розгляду до суду апеляційної інстанції; стягнути з відповідача витрати на професійну правничу допомогу, пов`язану з касаційним оскарженням ухвали апеляційного суду.
Короткий зміст вимог касаційної скарги голови правління ОСББ «ІП-2» - ОСОБА_1 
27 грудня 2024 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга голови правління ОСББ «ІП-2»- ОСОБА_1 на ухвалу Київського апеляційного суду від 21 листопада 2024 року, в якій він просить її скасувати в частині закриття апеляційного провадження, направити справу в цій частині для продовження розгляду до суду апеляційної інстанції; стягнути з відповідача витрати на професійну правничу допомогу, пов`язану з касаційним оскарженням ухвали апеляційного суду.
Доводи осіб, які подали касаційні скарги
Касаційні скарги мотивовані тим, що оскаржувана ухвала апеляційного суду суперечить сталій практиці Верховного Суду щодо особливостей оформлення електронного доручення на підтвердження повноважень представника, сформульованій в постановах:
- від 08 вересня 2021 рокув справі № 486/259/21, про те, що електронне доручення, яке можливо надати за допомогою підсистеми «Електронний суд», видається за наявності у відповідної особи довірителя та його представника особистих електронних кабінетів у підсистемі «Електронний суд», що передбачає наявність у таких осіб електронного цифрового підпису. Електронне доручення видається лише за умови його підписання електронним ключем довірителем за допомогою алгоритмів, визначених у підсистемі «Електронний суд». Надалі таке електронне доручення автоматично додається до позовної заяви, яка подана представником від імені довірителя через підсистему «Електронний суд», водночас у користувачів відсутня можливість будь-яким чином впливати на зміст та вигляд такого електронного доручення, тобто воно формується підсистемою «Електронний суд» самостійно, відповідно до обраного обсягу повноважень представника;
- від 25 січня 2023 року в справі № 235/8501/21, про те, що у разі формування електронного доручення за допомогою підсистеми «Електронний суд» від особи не потрібно вимагати додаткового надання паперового примірника такої довіреності або іншого документа, що посвідчує повноваження представника;
- від 23 серпня 2023 року в справі № 352/732/22, про те, що під час формування та подання позову, заяв, клопотань та інших документів через підсистему «Електронний суд» у ній також формується електронна довіреність, яка автоматично додається до цих документів. Тобто під час вчинення таких дій у особи, яка звертається до суду за допомогою підсистеми «Електронний суд», виникають законні очікування на безперешкодне отримання судом відправлених документів, зокрема електронної довіреності
- від 10 лютого 2022 року в справі № 560/11791/21, від 30 березня 2023 року в справі № 580/140/23, від 14 листопада 2023 року в справі № 2-564/09, про те, що доручення, сформоване за допомогою підсистеми «Електронний суд» як електронний документ не вимагає будь-якого засвідчення і є належним підтвердженням повноважень представника у суді. Водночас у разі надходження звернення до суду через підсистему «Електронний суд» суди мають перевіряти відповідність вчиненої представником дії наданому представнику обсягу повноважень, що визначений в електронному дорученні.
Послалися на те, що апеляційний суд не надав належної оцінки наявній в підсистемі «Електронний суд» довіреності від фізичної особи ОСОБА_1 для представника - адвоката Стригунова О. М. на представництво інтересів у судах, яка 03 липня 2023 року сформована в системі електронного судочинства.
Короткий зміст вимог та доводів касаційної скарги представника ОСОБА_2 - адвоката Литвиненко С. С. 
31 грудня 2024 року представник ОСОБА_2 - адвокат Литвиненко С. С. надіслав до Верховного Суду касаційну скаргу на ухвалу Київського апеляційного суду від 20 грудня 2024 року, в якій просить її скасувати в частині відмови в стягненні судових витрат на професійну правничу допомогу на користь ОСОБА_2 , направити в цій частині справу до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду.
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу
Касаційна скарга мотивована тим, що суд апеляційної інстанції не врахував правові висновки, викладені в постановах Верховного Суду, про те, що витрати за надану професійну правничу допомогу, у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (див. справи № 923/560/17, № 329/766/18, № 178/1522/18). 
У постановах від 06 листопада 2022 року в справі №922/1964/21, від 19 лютого 2020 року в справі № 755/9215/15-ц Велика Палата Верховного Суду виснувала, що учасник справи повинен деталізувати відповідний опис лише тією мірою, якою досягається його функціональне призначення - визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат. Надмірний формалізм під час оцінки такого опису на предмет його деталізації, за відсутності визначених процесуальним законом чітких критеріїв оцінки, може призвести до порушення принципу верховенства права. Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися в ці правовідносини.
Вважає, що в разі дотримання вимог щодо звернення сторони до суду із заявою про стягнення витрат на адвоката суд не наділений повноваженнями відмовляти в задоволенні такої заяви лише з мотивів, що такі витрати не підлягають стягненню, оскільки оскаржується лише процесуальне питання. Зазначене ставить під сумнів доцільність участі представника в таких процесах та знецінює всі надані адвокатом під час апеляційного провадження послуги.
Доводи інших учасників справи
У додаткових поясненнях на свою касаційну скаргу голова правління ОСББ «ІП-2» - ОСОБА_1 звернув увагу Верховного Суду, що апеляційний суд у порушення норм цивільного процесуального права не розглянув його заяву ОСББ «ІП-2» від 04 липня 2024 року про приєднання до апеляційної скарги ОСОБА_1 .
У запереченнях на касаційну скаргу голови правління ОСББ «ІП-2» - ОСОБА_1 та на його додаткові пояснення представник ОСОБА_2 - адвокат Литвиненко С. С. просить виправити допущену, на його думку, описку в ухвалі Верховного Суду від 13 січня 2025 року про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою голови правління ОСББ «ІП-2» - ОСОБА_1 на ухвалу Київського апеляційного суду від 21 листопада 2024 року, де особою, яка подала касаційну скаргу, вважає правильним зазначити ОСОБА_1 . Просить відмовити в задоволенні касаційної скарги ОСОБА_1 та залишити ухвалу Київського апеляційного суду від 21 листопада 2024 року без змін. Зазначає, що орієнтовний розмір судових витрат, які ОСОБА_2 понесе під час розгляду касаційних скарг, складе 100 000,00 грн.
У лютому 2025 року представник ОСОБА_1 - Стригунов О. М. подав до Верховного Суду заперечення щодо заперечень відповідача, зокрема про розмір витрат відповідача на правову допомогу, з посиланням на недотримання критерію реальності адвокатських витрат та розумності їх розміру.
У березні 2025 року представник ОСОБА_1 - Стригунов О. М. подав до Верховного Суду заперечення проти касаційної скарги ОСОБА_2 на ухвалу Київського апеляційного суду від 20 грудня 2024 року, просить залишити вказану касаційну скаргу без задоволення, а ухвалу апеляційного суду без змін. Також просить стягнути з відповідача понесені ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу в загальному розмірі 15 000,00 грн; зменшити заявлені ОСОБА_2 витрати на оплату правничої допомоги до 6 000,00 грн.
Позиція Верховного Суду
Відповідно до пункту 3 частини першої статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку ухвали суду апеляційної інстанції про відмову у відкритті або закриття апеляційного провадження, про повернення апеляційної скарги, про зупинення провадження, щодо забезпечення позову, заміни заходу забезпечення позову, щодо зустрічного забезпечення, про відмову ухвалити додаткове рішення, про роз`яснення рішення чи відмову у роз`ясненні рішення, про внесення або відмову у внесенні виправлень у рішення, про повернення заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами, про відмову у відкритті провадження за нововиявленими або виключними обставинами, про відмову в задоволенні заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами, про заміну сторони у справі, про накладення штрафу в порядку процесуального примусу, окремі ухвали.
Згідно з пунктом 4 частини другої статті 389 ЦПК України підставою касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.
Відповідно до частин першої і другої статті 400 ЦПК України переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду вивчив матеріали справи, перевірив доводи касаційних скарг та виснував, що касаційні скарги підлягають частковому задоволенню з таких підстав. 
Мотиви, якими керується Верховний Суд, та застосовані норми права
Щодо доводів касаційних скарг про форму довіреності
У пункті 8 частини третьої статті 129 Конституції України визначено, що однією з основних засад судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.
Судові процедури повинні бути справедливими, тому особа безпідставно не може бути позбавлена права на апеляційне оскарження судового рішення, гарантованого національним законом, оскільки це є порушенням права на справедливий судовий розгляд, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція).
За змістом пункту 1 статті 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
Апеляційне провадження є важливою процесуальною гарантією захисту прав і охоронюваних законом інтересів осіб, які брали участь у розгляді справи у випадках та порядку, встановлених ЦПК України.
Згідно зі статтею 17 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.
Відповідно до частини першої статті 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.
Статтею 355 ЦПК України встановлено, що апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.
Вимоги до оформлення апеляційної скарги передбачені статтею 356 ЦПК України.
Апеляційна скарга підписується особою, яка її подає, або представником такої особи (частина третя статті 356 ЦПК України).
До апеляційної скарги додаються довіреність або інший документ, що посвідчує повноваження представника, якщо апеляційна скарга подана представником і ці документи раніше не подавалися (пункт 1 частини четвертої статті 356 ЦПК України).
Відповідно до пункту 1 частини п`ятої статті 357 ЦПК України апеляційна скарга не приймається до розгляду і повертається судом апеляційної інстанції також, якщо апеляційна скарга подана особою, яка не має процесуальної дієздатності, не підписана, або підписана особою, яка не має права її підписувати, або особою, посадове становище якої не зазначено.
Відповідно до частини першої статті 58 ЦПК України сторона, третя особа, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника.
Повноваження адвоката як представника підтверджуються довіреністю або ордером, виданим відповідно до Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність».
У разі подання представником заяви по суті справи в електронній формі він може додати до неї довіреність або ордер в електронній формі, підписані електронним підписом відповідно до Положення про Єдину судову інформаційно-комунікаційну систему (далі - ЄСІТС) та/або положень, що визначають порядок функціонування її окремих підсистем (модулів).
У разі подання представником до суду заяви, скарги, клопотання він додає довіреність або інший документ, що посвідчує його повноваження, якщо в справі немає підтвердження такого повноваження на момент подання відповідної заяви, скарги, клопотання.
ЄСІТС відповідно до закону забезпечує обмін документами (надсилання та отримання документів) в електронній формі між судами, між судом та учасниками судового процесу, між учасниками судового процесу, а також фіксування судового процесу і участь учасників судового процесу у судовому засіданні в режимі відеоконференції (частина четверта статті 14 ЦПК України).
Відповідно до пунктів 24, 26 Положення про порядок функціонування окремих підсистем (модулів) ЄСІТС, затвердженого рішенням Вищої ради правосуддя від 17 серпня 2021 року № 1845/0/15-21, підсистема «Електронний суд» - це підсистема ЄСІТС, що забезпечує можливість користувачам у передбачених законодавством випадках відповідно до наявних технічних можливостей підсистеми ЄСІТС реалізованого функціоналу створювати та надсилати в електронному вигляді процесуальні чи інші документи до суду, інших органів та установ у системі правосуддя, а також отримувати інформацію про стан і результати розгляду таких документів чи інші документи.
Електронні документи створюються із застосуванням вбудованого текстового редактора шляхом заповнення форм документів, передбачених інструкцією користувача Електронного суду, підписуються кваліфікованим електронним підписом (підписами) його підписувача (підписувачів) та надсилаються засобами відповідної підсистеми ЄСІТС.
У пунктах 30-35 зазначеного Положення передбачено, що користувач ЄСІТС може уповноважити іншого користувача на вчинення дій із використанням Електронного суду в інтересах довірителя, надавши засобами відповідної підсистеми ЄСІТС такому повіреному довіреність в електронній формі відповідно до вимог процесуального законодавства.
Надання довіреності в електронній формі здійснюється засобами Електронного кабінету шляхом створення електронного документа встановленої форми, в якому визначається обсяг повноважень повіреного.
Довіреність в електронній формі, підписана кваліфікованим електронним підписом довірителя, надає можливість повіреному виконувати визначений довірителем перелік дій засобами Електронного суду. Повірений, якому довірителем видана довіреність в електронній формі із правом передоручення, може надати таку довіреність іншому користувачу на вчинення дій в інтересах довірителя (передоручення).
Довіреність в електронній формі, що підтверджує повноваження представника, та електронні документи, на підставі яких відбувалось передоручення прав первинного довірителя (за їх наявності), автоматично додаються до документів, відправлених представником засобами Електронного суду.
Довіреність в електронній формі дійсна до моменту її скасування довірителем або протягом строку, на який вона видана. При втраті чинності довіреності в електронній формі автоматично скасовуються також усі її похідні довіреності, що видані в порядку передоручення.
Із матеріалів справи вбачається, що апеляційну скаргу на додаткову ухвалу Печерського районного судум. Києва від 27 травня 2024 року сформовано 30 червня 2024 року в підсистемі «Електронний суд» та підписано електронним підписом Стригунова О. М. (т. 2, а. с. 1-6). До апеляційної скарги додано сформовану 03 липня 2023 року в підсистемі «Електронний суд» довіреність, якою ОСОБА_1 уповноважив Стригунова О. М. представляти його інтереси в судах України (зокрема в апеляційній та касаційній інстанціях) з усіма правами, які надано законом стороні в справі, зокрема підписувати, подавати, доповнювати позовні заяви та інші передбачені законом процесуальні документи. Довіреність видана без права передоручати іншим особам. Довіреність дійсна до моменту її скасування (т. 2, а. с. 10).
Аналогійна довіреність містить в матеріалах справи в т. 1, а. с. 9. 
Зазначена форма довіреності відповідає пунктам 30-35 Положення про порядок функціонування окремих підсистем (модулів) ЄСІТС.
Верховний Суд у постановах від 08 вересня 2021 року в справі № 753/10165/21, від02 квітня 2025 року в справі № 686/18655/24 та ін. виснував, що електронне доручення формується підсистемою «Електронний суд» самостійно, відповідно до обраного обсягу повноважень представника. У користувачів підсистеми «Електронний суд» відсутня можливість будь-яким чином впливати на зміст та вигляд електронного доручення, оскільки саме система його формує за відповідним алгоритмом і зразком.
У постанові Верховного Суду від 23 серпня 2023 року в справі № 352/732/22 визначено, що під час формування та подання позову, заяв, клопотань та інших документів через підсистему «Електронний суд» у ній також формується електронна довіреність, яка автоматично додається до цих документів. Тобто під час вчинення таких дій у особи, яка звертається до суду за допомогою підсистеми «Електронний суд», виникають законні очікування на безперешкодне отримання судом відправлених документів, у тому числі електронної довіреності.
Зазначені обставини апеляційний суд не перевірив та не врахував, що апеляційна скарга була подана через підсистему «Електронний суд», що є можливим у випадку наявності в особи особистого електронного кабінету у системі ЄСІТС, проходження нею відповідної автентифікації, після якої їй було надано доступ до підсистеми «Електронний суд» та матеріалів справи (відповідно до її повноважень). Апеляційний суд не перевірив наявності у електронних матеріалах справи довіреності, а також наявності у представника ОСОБА_1 повноважень на підписання та подання апеляційної скарги на підставі довіреності від 03 липня 2023 року, яка згідно з Положенням про порядок функціонування окремих підсистем (модулів) ЄСІТС автоматично додається до документів, відправлених представником засобами Електронного суду, у зв`язку із чим зробив передчасний висновок про закриття апеляційного провадження в справі.
Подібний підхід до вирішення питання щодо дотримання форми апеляційної скарги, поданої представником сторони, викладено у постановах Верховного Суду від 18 лютого 2021 року в справі № 300/1329/20, від 17 листопада 2021 року в справі № 344/13150/20 та ін.
Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, реалізуючи положення Конвенції, необхідно уникати занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, оскільки доступ до правосуддя повинен бути не лише регламентованим, але й реальним. Надмірний формалізм під час вирішення питання щодо прийняття позовної заяви або скарги є порушенням права на справедливий судовий захист (постанова Великої Палати Верховного Суду від 05 грудня 2018 року в справі № П/9901/736/18; постанови Верховного Суду від 14 травня 2025 року в справі № 361/10300/21, від 17 липня 2023 року в справі № 757/12885/20). 
У зв`язку з наведеним, колегія суддів вважає, що ухвала Київського апеляційного суду від 21 листопада 2024 року про закриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на додаткову ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 27 травня 2024 року підлягає скасуванню з передачею справи на розгляд суду апеляційної інстанції.
Колегія суддів звертає увагу, що з матеріалів справи вбачається, що 04 липня 2024 року голова правління ОСББ «ІП-2» - ОСОБА_1 подавав заяву про приєднання до апеляційної скарги ОСОБА_1 на додаткову ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 27 травня 2024 року в порядку вимог статті 363 ЦПК України (т. 2, а. с. 53, 54), проте апеляційний суд у порушення норм цивільного процесуального права вказану заяву не розглянув, питання про приєднання до апеляційної скарги не вирішив.
Щодо доводів касаційної скарги відповідача на ухвалу апеляційного суду про відмову в ухваленні додаткового рішення
Із матеріалів справи вбачається, що 02 липня 2024 року до суду першої інстанції надійшла заява представника ОСОБА_1 - Стригунова О. М. про усунення описки в ухвалі від 16 травня 2024 року про скасування заочного рішення суду та залишення позову без розгляду. Представник ОСОБА_1 вказував, що суд помилково вказав позивачем в справі ОСББ «ІП-2», замість правильного - ОСОБА_1 (т. 2, а. с. 57-66).
09 вересня 2024 року ухвалою Печерського районного суду м. Києва заяву ОСОБА_1 про виправлення описки в ухвалі Печерського районного суду м. Києва від 16 травня 2024 року залишено без задоволення. Вказано, що описка в найменуванні позивача допущена позивачем у позовній заяві. Оскільки описка була допущена не судом, а сам суд на підставі доданих документів на підтвердження повноважень адвоката Стригунова B. C. правильно визначив позивачем ОСББ «ІП-2», заява ОСОБА_6 не підлягає задоволенню.
22 листопада 2024 року постановою Київського апеляційного суду апеляційну скаргу ОСББ «ІП-2» залишено без задоволення. Ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 09 вересня 2024 року залишено без змін. 
29 листопада 2024 представник ОСОБА_2 - адвокат Литвиненко С. С. направив до Київського апеляційного суду заяву про ухвалення додаткового рішення, в якій просив стягнути з ОСББ «ІП-2» на користь ОСОБА_2 судові витрати на надання професійної правничої допомоги в розмірі 100 750,00 грн (т. 3, а. с. 66-76).
Апеляційний суд відмовив у прийнятті заяви про ухвалення додаткового рішення, вважаючи, що апеляційним судом спір по суті не розглядався та не вирішувалося питання щодо суті позовних вимог, а постанова Київського апеляційного суду від 22 листопада 2024 року ухвалена з процесуальних питань та не є остаточним рішенням суду, ухваленим після закінчення судового розгляду.
З таким висновком апеляційного суду Верховний Суд також погодитися не може.
Згідно з положеннями статті 59 Конституції України кожен має право на професійну правничу допомогу.
Відповідно до статті 19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.
Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).
Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися в ці правовідносини.
Пунктом 3.2 Рішення Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009 (у справі за конституційним зверненням щодо офіційного тлумачення положень статті 59 Конституції України (справа про право на правову допомогу) передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема, в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.
Під час визначення суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру з огляду на конкретні обставини справи і фінансовий стан обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Так, у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.
У рішенні Європейського суду з прав людини від 28 листопада 2002 року в справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Чинне цивільне процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу.
Відповідно до статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, у тому числі, гонорар адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаними адвокатом робами (наданими послугами); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, у тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може за клопотанням іншої сторони зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Так, за вимогами частин першої - третьої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.
Водночас, якщо інше не передбачено законом, у разі залишення позову без задоволення, закриття провадження у справі або залишення без розгляду позову позивача, звільненого від сплати судових витрат, судові витрати, понесені відповідачем, компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. У випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами, або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору (частина сьома, дев`ята статті 141 ЦПК України).
Отже, висновки апеляційного суду про те, що перегляд в апеляційному порядку ухвали суду з процесуальних питань позбавляє сторону права на заявлення вимог про відшкодування витрат на правничу допомогу, пов`язаних з їх розглядом, не ґрунтуються на вимогах закону.
Колегія суддів звертає увагу, що в постанові Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 травня 2020 року в справі № 530/1731/16-ц (провадження № 61-39028св18) зроблено висновок, що у разі, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат. У випадку, якщо судом касаційної інстанції скасовано судові рішення з передачею справи на розгляд до суду першої/апеляційної інстанції, то розподіл суми судових витрат здійснюється тим судом, який ухвалює остаточне рішення за результатами нового розгляду справи, керуючись загальними правилами розподілу судових витрат.
Оскільки за результатами розгляду касаційних скарг представника ОСОБА_1 - адвоката Стригунова О. М., голови правління ОСББ «ІП-2» - ОСОБА_1 на ухвалу Київського апеляційного суду від 21 листопада 2024 року Верховний Суд зробив висновок про скасування оскаржуваної ухвали апеляційного суду від 21 листопада 2024 року про закриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на додаткову ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 27 травня 2024 року (про стягнення з ОСББ «ІП-2» на користь ОСОБА_2 витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 162 500,00 грн) та направлення справи на новий розгляд, наявні підстави для скасування в цій справі й ухвали Київського апеляційного суду від 20 грудня 2024 року, оскільки розподіл судових витрат в справі буде здійснюватися саме судом, який ухвалить остаточне рішення в справі.
З цих же підстав не підлягають розгляду і вимоги сторін про розподіл витрат на професійну правничу допомогу, заявлені ними в суді касаційної інстанції. Такий розподіл буде здійснюватися тим судом, який ухвалить остаточне рішення в справі, керуючись загальними правилами розподілу судових витрат.
Крім того, касаційний суд звертає увагу, що суди не встановили особу позивача в справі, оскільки не з`ясували, чи мав повноваження ОСОБА_1 як фізична особа звертатися до суду з позовом в інтересах ОСББ «ІП-2», чи він діяв як голова його правління, та як представник якої особи виступав адвокат Стригунов О. М., якого було уповноважено і ОСББ «ІП-2» на підставі договору, і ОСОБА_1 за довіреністю.
Щодо клопотання про виправлення описки
У запереченнях на касаційну скаргу голови правління ОСББ «ІП-2» - ОСОБА_1 та на його додаткові пояснення представник ОСОБА_2 - адвокат Литвиненко С. С. просить виправити допущену, на його думку, описку в ухвалі Верховного Суду від 13 січня 2025 року про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою голови правління ОСББ «ІП-2» - ОСОБА_1 на ухвалу Київського апеляційного суду від 21 листопада 2024 року, де особою, яка подала касаційну скаргу, вважає правильним зазначити ОСОБА_1 . 
Відповідно до статті 269 ЦПК України суд може з власної ініціативи або за заявою учасників справи виправити допущені в рішенні чи ухвалі описки чи арифметичні помилки. Питання про внесення виправлень вирішується без повідомлення учасників справи, про що постановляється ухвала.
Положення вказаної статті передбачають можливість після ухвалення судового рішення в справі усунути в ньому помилки технічного (неюридичного) характеру - описки та очевидні арифметичні помилки.
Виходячи із системного аналізу приписів ЦПК України описка - це зроблена судом механічна (мимовільна, випадкова) граматична помилка в рішенні, яка допущена під час його письмово-вербального викладу (помилка у правописі, у розділових знаках тощо).
Виправленню підлягають лише ті описки, які мають істотний характер і можуть ускладнити виконання рішення. До таких належать написання прізвищ та імен, адрес, зазначення дат та строків тощо.
Отже, описка трактується як явна неточність або незрозуміле формулювання. Вирішуючи питання про виправлення описок чи арифметичних помилок, допущених у судовому рішенні, суд не вправі змінювати зміст судового рішення.
Із касаційної скарги, поданої 27 грудня 2024 року через підсистему «Електронний Суд», вбачається, що вона підписана ОСОБА_1 як керівником ОСББ «ІП-2», до касаційної скарги додано виписку з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадський формувань, яка підтверджує, що ОСОБА_1 є керівником ОСББ «ІП-2», в касаційній скарзі останній посилається на те, що оскаржувана ухвала порушує права саме ОСББ «ІП-2», тому доводи представника ОСОБА_2 - адвоката Литвиненко С. С. про необхідність виправлення описки в ухвалі Верховного Суду від 13 січня 2025 року про відкриття касаційного провадження є безпідставними та задоволенню не підлягають.
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
Підставою для скасування судових рішень суду першої та апеляційної інстанцій і направлення справи для продовження розгляду є порушення норм матеріального чи процесуального права, що призвели до постановлення незаконної ухвали суду першої інстанції та (або) постанови суду апеляційної інстанції, що перешкоджають подальшому провадженню у справі (частина шоста статті 411 ЦПК України).
Частиною четвертою статті 406 ЦПК України передбачено, що у випадках скасування судом касаційної інстанції ухвал суду першої або апеляційної інстанцій, які перешкоджають провадженню у справі, справа передається на розгляд відповідного суду першої або апеляційної інстанції.
У зв`язку з наведеним, колегія суддів вважає, що касаційні скарги підлягають частковому задоволенню, а оскаржені ухвали суду апеляційної інстанції скасуванню з передачею справи на розгляд суду апеляційної інстанції.
Керуючись статтями 400, 402, 406, 409, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду
УХВАЛИВ:
У задоволенні клопотання представника ОСОБА_2 - адвоката Литвиненка Сергія Сергійовича про виправлення описки в ухвалі Верховного Суду від 13 січня 2025 року про відкриття касаційного провадження відмовити.
Касаційні скарги представника ОСОБА_1 - адвоката Стригунова Олександра Миколайовича, голови правління Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «ІП-2» - ОСОБА_1, представника ОСОБА_2 - адвоката Литвиненка Сергія Сергійовича задовольнити частково.
Ухвалу Київського апеляційного суду від 21 листопада 2024 року та ухвалу Київського апеляційного суду від 20 грудня 2024 року скасувати, справу передати на розгляд суду апеляційної інстанції.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Суддя-доповідач  	О. М. Ситнік	
Судді:	В. М. Ігнатенко  	
 	С. О. Карпенко  	
 	В. В. Сердюк  	
 	І. М. Фаловська