П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

29 липня 2025 р.	м. Одеса	Справа № 420/8426/24	

Перша інстанція: суддя Самойлюк Г.П.,
повний текст судового рішення
складено 10.10.2024, м. Одеса
П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
судді-доповідача: Димерлія О.О.,
суддів: Шляхтицького О.І., Ступакової І.Г., 
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 10.10.2024 у справі №420/8426/24 за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 , військової частини НОМЕР_2 про визнання протиправним рішення та зобов`язання вчинити певні дії
У С Т А Н О В И В:
15.03.2024 ОСОБА_1 звернувся до Одеського окружного адміністративного суду з позовною заявою, у якій просив суд:
- визнати протиправним рішення військової частини НОМЕР_1 від 07.01.2024 щодо не звільнення військовослужбовця ОСОБА_1 за підпунктом «г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» як військовослужбовця, який проходить військову службу за призовом під час мобілізації під час воєнного стану, за сімейними обставинами у зв`язку з вихованням дитини з інвалідністю до 18 років;
- зобов`язати військову частину НОМЕР_3 прийняти рішення про звільнення ОСОБА_1 з військової служби за підпунктом «г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», за сімейними обставинами у зв`язку з вихованням дитини з інвалідністю до 18 років.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що він має право на звільнення з військової служби на підставі підпунктом «г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» за сімейними обставинами у зв`язку з вихованням дитини з інвалідністю до 18 років.
Не погоджуючись із заявленими позивачем позовними вимогами військовою частиною НОМЕР_1 до суду першої інстанції подано відзив, у якому зазначено, що дня набуття права на звільнення з військової служби за підпунктом «г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» вирішальне значення має сам факт реальної участі військовослужбовця у вихованні дитини з інвалідністю віком до 18 років, а не формальна наявність у дитини військовослужбовця інвалідності. Також, відповідач зауважив, що ОСОБА_1 до рапорту не додано оригіналу медичного висновку про дитину – інваліда віком до 18 років, яку він виховує.
Військовою частиною НОМЕР_2 до суду першої інстанції також подано відзив на позовну заяву ОСОБА_1 , у якому відповідач зазначає, що його дії щодо передачі на розгляд військової частини НОМЕР_1 рапорту про звільнення позивача відповідають законодавчим приписам. 
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 10.10.2024 у справі №420/8426/24 у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 відмовлено повністю.
Приймаючи таке рішення суд першої інстанції вказав, що ОСОБА_1 до рапорту не додано оригіналу медичного висновку про дитину – інваліда віком до 18 років, яку він виховує.
Не погоджуючись із таким рішенням суду першої інстанції позивачем подано апеляційну скаргу, в якій, з посиланням на неправильне застосування окружним адміністративним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, викладено прохання скасувати оскаржуваний судовий акт із прийняттям нового судового рішення про задоволення позовних вимог у повному обсязі.
Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги ОСОБА_2 зазначає, що ним подано рапорт про звільнення із усіма необхідними документами. Однак, у задоволенні такого рапорту безпідставно відмовлено. На думку позивача, приписи Інструкції про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженої наказом Міністра оборони України від 10.04.2009 № 170, не вимагають подання оригіналів документів. Такі оригінали наявні у ОСОБА_1 . 
У свою чергу, військовою частиною НОМЕР_1 до суду апеляційної інстанції подано відзив на апеляційну скаргу у якому відповідач погоджується із викладеними Одеським окружним адміністративним судом в оскаржуваному рішенні висновки та просить залишити такий судовий акт без змін. 
В силу приписів пунктів 1, 3 частини 1 статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, у системному зв`язку із положеннями чинного, на момент виникнення спірних правовідносин, законодавства, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга позивача задоволенню не підлягає, з урахуванням такого.
Зокрема, апеляційним адміністративним судом з`ясовано, що ОСОБА_1 призваний на військову службу по мобілізації.
Військову службу ОСОБА_1 проходить у військовій частині НОМЕР_2 , яка безпосередньо підпорядкована військовій частині НОМЕР_1 .
З матеріалів справи убачається, що ІНФОРМАЦІЯ_1 народився ОСОБА_3 , батьками якого є ОСОБА_1 та ОСОБА_4 .
Як убачається із медичного висновку №16 від 29.03.2018 на дитину-інваліда віком до 18 років, ОСОБА_3 має захворювання (патологічний стан) – «Глубока розумова відсталість F73.1 підгрупа «А»».
Відповідно до свідоцтва серії НОМЕР_4 ОСОБА_3 є дитиною з інвалідністю. 
Згідно фактичних обставин справи, 24.11.2023 між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 зареєстровано шлюб, що підтверджується наявною в матеріалах справи копією свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_5 .
Колегією суддів установлено, що ОСОБА_1 подано рапорт від 04.12.2023 про звільнення з військової служби на підставі підпунктом «г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» за сімейними обставинами у зв`язку з вихованням дитини з інвалідністю до 18 років.
За наслідком розгляду такого звернення військовою частиною НОМЕР_1 на адресу позивача скеровано лист від 07.01.2024 №164, у якому зазначено про прийняття рішення щодо відмови у звільненні з військової служби, у зв`язку з неподанням оригіналу або належним чином засвідченої копії медичного висновку від 29.03.2018 №16 стосовно дитини – інваліда віком до 18 років.
Уважаючи порушеним своє право на звільнення з військової служби позивач звернувся до адміністративного суду з даним позовом. 
Здійснюючи апеляційний перегляд справи колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Положеннями статті 17 Конституції України встановлено, що захист суверенітету і територіальної цілісності України, забезпечення її економічної та інформаційної безпеки є найважливішими функціями держави, справою всього Українського народу.
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби визначено Законом України «Про військовий обов`язок і військову службу».
Згідно із частинами першою, другою та п`ятою статті 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.
Військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення (далі - Збройні Сили України та інші військові формування), посади в яких комплектуються військовослужбовцями.
Від виконання військового обов`язку громадяни України звільняються на підставах, визначених цим Законом.
Відповідно до статті 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. 
Проходження військової служби здійснюється, зокрема, громадянами України - у добровільному порядку (за контрактом) або за призовом.
Порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.
Виконання військового обов`язку в особливий період здійснюється з особливостями, визначеними цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.
Перелік підстав для звільнення з військової служби визначено статтею 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».
Відповідно до підпункту «г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, звільняються з військової служби під час дії воєнного стану через такі сімейні обставини або інші поважні причини (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу), зокрема, у зв`язку з вихованням дитини з інвалідністю віком до 18 років.
Порядок звільнення з військової служби визначено Положенням про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженим Указом Президента України від 10.12.2008 № 1153/2008.
Відповідно до пункту 233 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 № 1153/2008, військовослужбовці, які бажають звільнитися з військової служби, подають по команді рапорти та документи, які підтверджують підстави звільнення. У рапортах зазначаються:
- підстави звільнення з військової служби;
- думка військовослужбовця щодо його бажання проходити службу у військовому резерві Збройних Сил України за відповідною військово-обліковою спеціальністю;
- районний (міський) територіальний центр комплектування та соціальної підтримки, до якого повинна бути надіслана особова справа військовослужбовця.
10.04.2009 Міністром оборони України видано наказ №170 «Про затвердження Інструкції про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України».
Означеним підзаконним нормативно-правовим актом визначено механізм реалізації та порядок організації у Збройних Силах України виконання вимог Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 № 1153.
Згідно із пунктом 5 додатку 19 до Інструкції про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України (пункт 12.11 розділу XII) «Перелік документів, що подаються з Поданням до звільнення військовослужбовця з військової служби» при поданні до звільнення з військової служби через сімейні обставини або з інших поважних причин, перелік яких затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 12.06.2013 № 413 та визначено підпунктом «г»  пунктів 1, 2 частини четвертої, підпунктом «ґ» пункту 2 частини п`ятої, підпунктом «г» пункту 2 частини шостої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», подаються:
- копія аркуша бесіди;
- копія рапорту військовослужбовця;
- документи, що підтверджують наявність сімейних обставин або інших поважних причин;
- копія розрахунку вислуги років військової служби (при набутті права на пенсійне забезпечення за вислугою років).
Відповідно до пункту 14.10 розділу XIV Інструкції про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженої наказом Міністра оборони України від 10.04.2009   № 170, звільнення з військової служби через сімейні обставини або інші поважні причини здійснюється за наявності оригіналів документів, що підтверджують таку підставу звільнення.
Отже, з огляду на наведені положення норм права можливо дійти висновку про те, що військовослужбовець, який бажає звільнитися, разом із рапортом зобов`язаний подати документи, які підтверджують підстави звільнення. 
При цьому,  приписами Інструкції про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженої наказом Міністра оборони України від 10.04.2009   № 170, конкретизовано, що звільнення з військової служби здійснюється виключно за наявності оригіналів, що підтверджують підставу звільнення.
Визначена нормативно-правовим актом вимога щодо надання оригіналів доказів для звільнення є законною та передбачена для уникнення будь-яких сумнівів стосовно справжності документів.
Саме з такого виходив і відповідач, надавши відповідь на рапорт позивача.
Натомість, згідно фактичних обставин справи оригіналу медичного висновку від 29.03.2018 №16 стосовно дитини – інваліда віком до 18 років ОСОБА_1 до рапорту про звільнення з військової служби від 04.12.2023 додано не було.
Означене власне й не заперечується і самим позивачем. 
При цьому, суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що суть відповіді військової частини НОМЕР_1 , викладеної в листі від 07.01.2024 №164, зводиться до того, що позивачем не було подано оригіналу документу, підтверджуючого підставу звільнення з військової служби. 
Таким чином, ОСОБА_1 не позбавлений можливості повторно подати рапорт про звільнення з військової служби, долучивши до нього оригінал медичного висновку від 29.03.2018 №16 стосовно дитини – інваліда віком до 18 років.
При цьому, суд апеляційної інстанції відхиляє довід скаржника про наявність у нього оригіналу документу, адже такі документи мають бути у суб`єкта прийняття рішення щодо звільнення з військової служби, а не ОСОБА_1 .
У контексті вирішення даного спору апеляційний адміністративний суд уважає за доцільне зауважити, що в досліджуваній ситуації колегією суддів не надається оцінка наявності/відсутності підстав для звільнення ОСОБА_1 з військової служби за приписами підпункту «г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».
Установлені під час розгляду даної справи фактичні обставини та зроблені судом апеляційної інстанції висновки у повному обсязі спростовують наведені позивачем в апеляційній скарзі доводи.
Отже, беручи до уваги наведене, колегія суддів уважає правильним висновок суду першої інстанції про відмову в задоволенні позову ОСОБА_1 . 
Відповідно до п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.
Згідно із практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.
Щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд, що і вчинено судом у даній справі.
За таких обставин, рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, а викладені позивачем в апеляційній скарзі доводи не свідчать про порушення окружним адміністративним судом норм матеріального чи процесуального права, які могли б призвести до неправильного вирішення справи.
Отже, при ухваленні рішення в оскаржуваній частині судом першої інстанції було дотримано усіх вимог законодавства, а тому підстав для його скасування немає.
З підстав визначених статтею 316 КАС України  суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст.ст.308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, апеляційний адміністративний суд
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Одеського окружного адміністративного суду від 10.10.2024 у справі №420/8426/24 за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 , військової частини НОМЕР_2 про визнання протиправним рішення та зобов`язання вчинити певні дії – без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дати її підписання суддями та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня отримання сторонами копії судового рішення.

Суддя-доповідач 		О.О. Димерлій	
Судді	  	О.І. Шляхтицький    І.Г. Ступакова