ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 640/10739/22                                                  Суддя (судді) першої інстанції: Т.В. Смішлива

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  25 червня 2025 року                                                                                            м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
Головуючого:          Бєлової Л.В.,
суддів:                    Безименної Н.В.,  Кучми А.Ю.,

за участю секретаря судового засідання: Керімова К.Е.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 , особи, яка не брала участі у справі, на ухвалу Луганського окружного адміністративного суду від 10 березня 2025 року у справі за адміністративним позовом адвоката Раєцького Андрія Олександровича в інтересах ОСОБА_2 до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

У липні 2022 року адвокат Раєцький Андрій Олександрович в інтересах ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом, в якому просив:
- визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві щодо неврахування періоду з 04.07.2014 по 11.02.2017 включно під час розрахунку нарахованої, але не виплаченої за життя пенсії ОСОБА_3 ;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві провести розрахунок нарахованої, але не виплаченої за життя пенсії ОСОБА_3 за період з 04.07.2014 по 11.02.2017 включно та видати довідку про розмір нарахованої, але не виплаченої пенсії за цей період.
Ухвалою Луганського окружного адміністративного суду від 10 березня 2025 року закрито провадження в адміністративній справі.
Не погоджуючись з таким судовим рішенням, ОСОБА_1 (особа, яка не брала участі у справі), вважаючи, що ухвала Луганського окружного адміністративного суду від 10 березня 2025 року вирішує питання про його інтереси, подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення, яким направити справу для продовження розгляду.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт зазначає, що суд першої інстанції, на її думку, не встановив те, що предметом спору в цій справі є суми нарахованої, але не виплаченої пенсії за період з 07.04.2014 по 11.02.2017, право на отримання яких (сум) позивачка отримала після смерті свого батька, які, внаслідок бездіяльності відповідача, не включені до розрахунку у довідку № 2600-0402-5/90444, видану 07.07.2020, що увійшла до складу спадщини. 
Апелянт вважає, що суд першої інстанції дійшов хибного висновку, що спірні відносини не допускають правонаступництва, оскільки конкретні суми пенсії, які належали батьку позивача за час його життя і залишилися недоотриманими у зв`язку з його смертю, входять до складу спадщини, тому спірні правовідносини у цій справі допускають правонаступництво. 
Також апелянт зазначає, що суд першої інстанції закрив провадження у справі, посилаючись на доказ, який безпосередньо не дослідив, а саме: на свідоцтво про смерть ОСОБА_2 серії НОМЕР_1 від 26.01.2023, видане Київським відділом реєстрації смерті Центрального міжрегіонального управління юстиції (м. Київ), яке досліджувалось під час розгляду заяви про зміну стягувача при розгляді судової справи № 761/1857/22. Свідоцтво про смерть відсутнє в матеріалах справи.
На переконання апелянта, суд першої інстанції передчасно закрив провадження у справі, пославшись на те, що спірні правовідносини у цій справі не допускають правонаступництва, оскільки у цьому випадку суду першої інстанції слід було спершу зупинити провадження у справі для встановлення наявності чи відсутності правонаступництва, а також вирішення питання про залучення правонаступників позивача.
З-поміж вказаного, апелянт зазначає, що оскаржувана ухвала вирішує питання про інтереси  ОСОБА_1 , оскільки він є чоловіком померлої позивачки та спадкоємцем за законом, який постійно проживав зі спадкодавцем, а тому вважається таким, що прийняв спадщину фактично на підставі ст.1268 (3) Цивільного кодексу України, що підтверджується відповідними доказами.
Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 02 квітня 2025 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою адвоката Пономарця Ігоря Васильовича, особи, яка не брала участі у справі, на ухвалу Луганського окружного адміністративного суду від 10 березня 2025 року у справі за адміністративним позовом адвоката Раєцького Андрія Олександровича в інтересах ОСОБА_2 до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії.
Відповідач відзив на апеляційну скаргу не подав.
Після надходження матеріалів справи, ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 08 травня 2025 року справу призначено до апеляційного розгляду у відкритому судовому засіданні на 25 червня 2025 року.
Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 23 червня 2025 року задоволено клопотання представника ОСОБА_1 - Дацко Юлії Володимирівни про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції.
У судовому засіданні у режимі відеоконференції представник ОСОБА_1 - Дацко Юлія Володимирівна підтримала доводи апеляційної скарги, просила її задовольнити, ухвалу суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким направити справу для продовження розгляду. У своїх поясненнях представник Пономарця Ігоря Васильовича підтримала доводи викладені у апеляційній скарзі.
Заслухавши у відкритому судовому засіданні суддю-доповідача, пояснення представника Пономарця Ігоря Васильовича, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
З матеріалів справи вбачається, що згідно зі свідоцтвом про смерть від 12.02.2020 серії НОМЕР_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 помер батько ОСОБА_2 - ОСОБА_3 (а.с.13).
ОСОБА_2 за місцем відкриття спадщини звернулась до нотаріуса із заявою від 05 лютого 2020 року про прийняття спадщини (а.с.14-15).
Згідно зі Свідоцтвом про право на спадщину за законом від 14 серпня 2020 року спадщина  ОСОБА_2 складається, зокрема, з грошової суми - нарахованої, але не виплаченої пенсії, у розмірі 397442,11 грн., що знаходиться в Головному управлінні Пенсійного фонду України в м. Києві (а.с.16).
14 вересня 2021 року   ОСОБА_2 звернулась до відповідача із запитом про надання інформації щодо підстав нарахування та обрахунку розміру пенсії її батьку.
Відповідач листом від 04.10.2021 № 2600-0202-8/157552 повідомив позивача про те, що Державному нотаріусу Шістнадцятої Київської державної нотаріальної контори був надісланий лист № 2600-0402-5/90444 від 07.07.2020, в якому повідомлялось про наявність нарахованої, але не виплаченої пенсії ОСОБА_3 , в сумі 397442,11 грн., та що розмір недоотриманої пенсії визначається за три роки перед зверненням за недоотриманою пенсією. Датою звернення за отриманням пенсії є день звернення спадкоємця.
Також у вказаному листі відповідач зазначив, що оскільки заява ОСОБА_2 про виплату їй неотриманої пенсії її батька ОСОБА_3 подана 14.08.2020, то кошти їй виплачені за період з 14.08.2017 по 03.01.2020 у сумі 369626,85 грн.
Позивач вважає, що до складу спадщини увійшов період лише з 12.02.2017 по 29.02.2020, при цьому вона претендує на виплати пенсії її батька ОСОБА_3 ще і за період з 07.04.2014 по 11.02.2017. Тому вона повторно звернулась до відповідача із запитом про інформацію з відповідних питань.
Відповідач листом від 03.12.2021 № 32660-32828/П-02/8-2600/21 повідомив позивача про те, що ОСОБА_3 за життя не звертався із заявою щодо взяття на пенсійний облік до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві, тому 12.02.2020 для здійснення виплат (допомоги на поховання та недоотриманої пенсії) за заявою ОСОБА_2  Головним управлінням Пенсійного фонду України в м. Києві було поставлено на облік електронну архівну справу померлого ОСОБА_3 (перебував на обліку в органах Пенсійного фонду м. Луганська).
Позивач, вважаючи, що має право на розрахунок нарахованої, але не виплаченої за життя пенсії ОСОБА_3 за період з 04.07.2014 по 11.02.2017, звернулася до суду з цим позовом.
Суд першої інстанції, закриваючи провадження адміністративній у справ на підставі пункту 5 частини першої статті 238 КАС України, дійшов висновку про те, що позивач ІНФОРМАЦІЯ_2 померла, а пенсія її батьку ОСОБА_3 за період з 04.07.2014 по 11.02.2017 за його життя не нараховувалась та не виплачувалась, тому спірні правовідносини не допускають правонаступництва.
Колегія суддів погоджується з таким висновком суду, з огляду на наступне.
З ухвали Шевченківського районного суду м. Києва від 16.11.2023 у справі №     761/1857/22 вбачається, що ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 від 26.01.2023, виданим Київським відділом реєстрації смерті Центрального міжрегіонального управління юстиції (м. Київ).
У порядку спадкування після смерті батька ОСОБА_2 мала право на отримання 397442,11 грн., але фактично отримала 369626,85 грн. Вона вважала, що недоотримала 27815,26 грн., про стягнення цієї суми звернулася до суду (справа № 761/1857/22).
Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 17.08.2022 у справі № 761/1857/22 позовну заяву ОСОБА_2 до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про стягнення коштів задоволено частково.
Стягнуто з Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві на користь ОСОБА_2 кошти недоотриманої суми пенсії в розмірі - 27 815 грн 26 коп., інфляційні втрати за період з 01.12.2020 по 31.07.2022 в сумі - 8689 грн 49 коп., три відсотки річних за період з 27.11.2020 по 17.08.2022 в сумі - 1438 грн 01 коп. та 908,00 грн судового збору, а всього в розмірі - 38 850 грн 75 коп.
Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 16.11.2023 у справі № 761/1857/22 заяву ОСОБА_1 про заміну стягувача у виконавчому листі виданому у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про стягнення коштів задоволено.
Замінено стягувача у виконавчому листі, виданому у справі № 761/1857/22 за позовом ОСОБА_2 до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про стягнення коштів, а саме: з ОСОБА_2 на ОСОБА_1 .
Згідно з положеннями пункту 5 частини першої статті 238 КАС України суд закриває провадження у справі, у разі смерті або оголошення в установленому законом порядку померлою фізичної особи або припинення юридичної особи, за винятком суб`єкта владних повноважень, які були однією із сторін у справі, якщо спірні правовідносини не допускають правонаступництва.
Відповідно до статті 52 КАС України у разі вибуття або заміни сторони чи третьої особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд допускає на будь-якій стадії судового процесу заміну відповідної сторони чи третьої особи її правонаступником. Усі дії, вчинені в адміністративному процесі до вступу правонаступника, обов`язкові для нього в такій самій мірі, у якій вони були б обов`язкові для особи, яку він замінив.
Колегія суддів зазначає, що процесуальне правонаступництво - це заміна сторони або третьої особи (право попередника) іншою особою (правонаступником) у зв`язку із вибуттям із процесу суб`єкта спірного або встановленого рішенням суду правовідношення, за якої до правонаступника переходять усі процесуальні права та обов`язки правопопередника і він продовжує в судочинстві участь останнього, яке можливо за умови, що відповідні правовідносини допускають правонаступництво.
Тобто, якщо спірні правовідносини не допускають правонаступництва, зокрема, коли вони пов`язані з особою померлої сторони чи третьої особи з самостійними вимогами, у таких випадках провадження у справі закривається відповідно до вищезазначеної статті.
Відповідно до статті 1218 Цивільного кодексу (далі - ЦК) України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Згідно з положеннями статті 1219 ЦК України не входять до складу спадщини права та обов`язки, що нерозривно пов`язані з особою спадкодавця, зокрема:
1) особисті немайнові права;
2) право на участь у товариствах та право членства в об`єднаннях громадян, якщо інше не встановлено законом або їх установчими документами;
3) право на відшкодування шкоди, завданої каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я;
4) права на аліменти, пенсію, допомогу або інші виплати, встановлені законом;
5) права та обов`язки особи як кредитора або боржника, передбачені статтею 608 цього Кодексу.
Згідно статті 1227 ЦК України суми заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, допомог у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю, відшкодувань у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, інших соціальних виплат, які належали спадкодавцеві, але не були ним одержані за життя, передаються членам його сім`ї, а у разі їх відсутності - входять до складу спадщин.
Аналіз наведених норм дозволяє дійти висновку про те, що даними нормами, які передбачають можливість успадкування особою відповідних прав, визначається подальша доля тільки тих прав, якими був наділений спадкодавець за життя, а також платежів, право на які виникло за життя спадкодавця.
Верховний Суд у постанові від 01.09.2022 у справі № 520/2772/2020 сформулював правову позицію щодо застосування зазначених норм права у питанні процесуального правонаступництва, яка зводиться до того, що "предметом спадкування можуть бути лише конкретні суми виплат, які належали спадкодавцеві за життя і залишилися недоотриманими у зв`язку з його смертю, у тому числі кошти відповідно до судового рішення, яке набрало законної сили за життя позивача".
Суд першої інстанції достовірно встановив, що предметом спору у цій справі є обрахунок розміру пенсії не виплаченої за життя померлого ОСОБА_3 за період з 04.07.2014 по 11.02.2017, спадкоємцем якого була ОСОБА_2 .
З матеріалів справи вбачається, що пенсія ОСОБА_3 за період з 04.07.2014 по 11.02.2017 за його життя не нараховувалась та не виплачувалась.
З ухвали Шевченківського районного суду м. Києва від 16.11.2023 у справі №  761/1857/22 судом встановлено, що ОСОБА_1 є спадкоємцем ОСОБА_2 .
Згідно з рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 17.08.2022 у справі № 761/1857/22 27.11.2020 ОСОБА_2 отримала від Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві кошти в розмірі 369626,85 грн, залишок невиплаченої їй суми пенсії померлого батька складав 27815,26 грн (397442,11 грн. - 369626,85 грн. = 27815,26 грн.).
Також ОСОБА_2 вважала, що має право на 3% річних та інфляційних виплат з цієї недоотриманої суми.
У цій справі постановлено рішення, яким позовну заяву ОСОБА_2 до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про стягнення коштів задоволено частково.
Стягнуто з Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві на користь ОСОБА_2 кошти недоотриманої суми пенсії в розмірі - 27 815 грн 26 коп., інфляційні втрати за період з 01.12.2020 по 31.07.2022 в сумі - 8689 грн 49 коп., три відсотки річних за період з 27.11.2020 по 17.08.2022 в сумі - 1438 грн 01 коп. та 908,00 грн судового збору, а всього в розмірі - 38 850 грн 75 коп.
З доданої до матеріалів апеляційної скарги копії листа Шістнадцятої Київської державної нотаріальної контори від 04.10.2023 № 1832/02-14 вбачається, що згідно з матеріалами спадкової справи спадкоємцем ОСОБА_2 є ОСОБА_1 .
Втім, колегія суддів зазначає, що ОСОБА_1 не може бути спадкоємцем ОСОБА_3 , оскільки не перебував з ним в родинних відносинах та це не встановлено у спадковій справі ОСОБА_3 .
Крім того, у Свідоцтві про право на спадщину за законом від 14 серпня 2020 року, згідно з яким ОСОБА_2 є спадкоємцем ОСОБА_3 , відсутній такий вид спадщини як грошова сума - нарахованої, але не виплаченої пенсії, за спірний період з 04.07.2014 по 11.02.2017.
Тобто, відсутні підстави стверджувати, що спірні правовідносини у цій справі (№ 640/10739/22) допускають правонаступництво для ОСОБА_1 як спадкоємця ОСОБА_2 .
Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що спірні правовідносини не допускають правонаступництва, тому провадження у справі підлягає закриттю на підставі пункту 5 частини першої статті 238 КАС України.
Доводи апеляційної скарги жодним чином не спростовують висновків суду першої інстанції і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права, тому не є підставою для скасування оскаржуваної ухвали суду першої інстанції.
Суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Враховуючи викладене, з`ясувавши та перевіривши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення, враховуючи основні засади адміністративного судочинства, вимоги законодавства України, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність правових підстав для закриття провадження у справі.
Згідно з положеннями статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Відповідно до вимог  статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Суд апеляційної інстанції зазначає, що рішення суду першої інстанції постановлене з додержанням норм матеріального і процесуального права, обставини справи встановлено повно та досліджено всебічно.
Заслухавши доповідь головуючого судді, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.
Керуючись ст. ст.    243,    315,    316,    322 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд
П О С Т АН О В И В:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , особи, яка не брала участі у справі,   на ухвалу Луганського окружного адміністративного суду від 10 березня 2025 року - залишити без задоволення.
Ухвалу Луганського окружного адміністративного суду від 10 березня 2025 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту ухвалення та може бути оскаржена протягом 30 днів, з урахуванням положень ст. 329 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Повне судове рішення складено 30.06.2025.

Головуючий суддя                                                                      Л.В. Бєлова

Судді                                                                                          Н.В. Безименна,

                                                                                                    А.Ю. Кучма