ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/5295/25 Справа № 207/5503/24 	  	Суддя у 1-й інстанції - Подобєд О. К. Суддя у 2-й інстанції - Ткаченко І. Ю.	

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 червня 2025 року        Дніпровський апеляційний суд у складі:
       головуючого - судді Ткаченко І.Ю., 
       суддів: Пищиди М.М., Свистунової О.В.
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу
за позовом Акціонерного товариства «Акцент-Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості
за апеляційною скаргою адвоката Калініна Сергія Костянтиновича, який діє в інтересах ОСОБА_1 
на рішення Баглійського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 20 лютого 2025 року,

В С Т А Н О В И В: 

       У жовтні 2024 року Акціонерне товариство «Акцент-Банк» (далі - АТ «А-Банк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.
       В обґрунтування позовних вимог посилалося на те, що 20 листопада 2020 року ОСОБА_1 , підписавши анкету-заяву, приєдналася до Умов та Правил надання банківських послуг в А-Банку з метою укладення кредитного договору № б/н та отримання кредитної картки. На підставі вказаної анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в А-Банку відповідачці надано кредит у вигляді встановлення кредитного ліміту на платіжну карту зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 44,40% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідачка надала свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку і банк у будь-який момент може змінити, зменшити, збільшити або анулювати кредитний ліміт. Підписана Анкета-Заява про приєднання до Умов та Правил Банківських послуг А-Банку разом з Умовами та Правилами і Тарифами, які викладені на банківському сайті, складає кредитний договір, що підтверджується підписом у заяві. Відповідно до умов вказаного договору АТ «А-Банк» надав відповідачці кредит шляхом встановлення кредитного ліміту. В порушення договірних зобов`язань відповідачка взяті на себе зобов`язання за вищевказаним договором не виконала, у зв`язку з чим станом на 26 вересня 2024 року утворилась заборгованість у загальному розмірі 28393,57 грн, яка складається з: 17270,74 грн - заборгованість за кредитом та 11122,83 грн - заборгованість за відсотками. Тому просили суд ухвалити рішення, яким стягнути зазначену заборгованість та судовий збір.

       Рішенням Баглійського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 20 лютого 2025 року позов АТ «А-Банк» задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «А-Банк» заборгованість за кредитним договором № б/н від 20 листопада 2020 року у розмірі - 28393,57 грн, яка складає: заборгованість за кредитом - 17270,74 грн; заборгованість за відсотками - 11122,83 грн. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «А-Банк» витрати по сплаті судового збору у сумі 3028 грн.

       В апеляційній скарзі адвокат Калінін С.К., який діє в інтересах ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити частково, стягнути з ОСОБА_1 на користь АТ «А-Банк» заборгованість за договором б/н від 20 листопада 2020 року в розмірі 16178,48 грн. 
       Апеляційна скарга мотивована тим, що позивачем не доведено законності нарахування відсотків на заборгованість відповідачки. Анкета-заява від 20 листопада 2020 року не містить умов нарахування відсотків, Умови та Правила, та Тарифи нею не підписані, а паспорт споживчого кредиту містить узагальнену та орієнтовну інформацію, а умови договору можуть відрізнятися від цієї інформації, крім того в паспорті кредиту не відбувається фіксація волі сторін договору та його змісту. Вказував, що оскільки в тіло кредиту відповідачки нараховані необумовлені сторонами відсотки, то фактично використані та неповернуті відповідачкою кошти становлять 16178,48 грн.
       
Згідно з частиною тринадцятою статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
       Апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи (ч.1 ст.369 ЦПК України).
Зважаючи на те, що ціна позову становить 28393,57 грн та не перевищує тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

       Розглянувши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції скасуванню.

       Відповідно до ст.ст.263,264 ЦПК України рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим та має стосуватися, зокрема питань: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; які правовідносини сторін випливають із установлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин тощо.
       Проте, зазначеним вимогам закону рішення суду не відповідає з огляду на таке.
       Статтями 12,81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
       Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
       Розглядаючи позов, суд має встановити фактичні обставини справи виходячи з фактичних правовідносин сторін, але в межах заявлених вимог.
       
       Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що 20 листопада 2020 року згідно кредитного договору №б/н відповідачка ОСОБА_1 отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 44,4% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідачка підтвердила свою згоду на те, що вона була ознайомлена з Паспортом споживчого кредиту, «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою», і «Тарифами Банку». Крім того відповідачка підтвердила свою згоду на те, що підписана нею заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» і «Тарифами Банку» складає між нею та банком договір, що підтверджується підписом у заяві.
       Відповідно до Умов та правил надання банківських послуг - позичальник зобов`язується погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим договором.
       Відповідачка ОСОБА_1 отримала кошти, але своїх зобов`язань у повному обсязі не виконала, у зв`язку з чим станом на 26 вересня 2024 року виникла заборгованість у розмірі - 28393,57 грн, яка складається з наступного: заборгованість за кредитом - 17270,74 грн; заборгованість за відсотками - 11122,83 грн, що підтверджується розрахунком.

       Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з їх доведеності та обґрунтованості. 

       Колегія суддів не може в повній мірі погодитися з такими висновками суду першої інстанції у зв`язку з наступним.
       Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (частина перша статті 2 ЦПК України).
       За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
       Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
       У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
       Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
       Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
       Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
       Так, електронні правочини оформлюються шляхом фіксації волі сторін та його змісту. Така фіксація здійснюється за допомогою складання документу, який відтворює волю сторін. На відміну від традиційної письмової форми правочину воля сторін електронного правочину втілюється в електронному документі.
       Абзац другий частини другої статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі.
       Стаття 652 ЦК України дає визначення, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
       З урахуванням викладеного слід дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного кодексу України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді.
       Важливо, щоб електронний договір включав всі істотні умови для відповідного виду договору, інакше він може бути визнаний неукладеним або недійсним, у зв`язку з недодержанням письмової форми в силу прямої вказівки закону.
       В силу частини першої статті 638 ЦК України договір вважається укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.
       Важливо розуміти в якому конкретному випадку потрібно створювати електронний договір у вигляді окремого електронного документа, а коли досить висловити свою волю за допомогою засобів електронної комунікації.
       Метою підписання договору є необхідність ідентифікації підписанта, підтвердження згоди підписанта з умовами договору, а також підтвердження цілісності даних в електронній формі.
       Якщо є електронна форма договору, то і підписувати його потрібно електронним підписом.
       Відповідно до частини першої статті 12 Закону України "Про електронну комерцію" моментом підписання електронної правової угоди є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання коштів електронного цифрового підпису всіма сторонами електронної правової угоди; електронний підпис одноразовим ідентифікатором, визначеними цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) при письмовій згоді сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
       При цьому, за змістом наведеного Закону електронним підписом, тобто одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору.
       Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі "логін-пароль", або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом.
       Аналогічні за змістом висновки, викладені у численних постановах Верховного Суду, зокрема, постанові від 12 січня 2021 по справі №524/5556/19, від 09 вересня 2020 року по справі №732/670/19, від 23 березня 2020 року по справі №404/502/18, від 07 жовтня 2020 року по справі №127/33824/19 тощо.
       Таким чином колегія суддів вважає, що вказаний кредитний договір, у вигляді анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в АТ «А-Банк» від 20 листопада 2020 року, який укладений в електронній формі, відповідає вимогам Закону і доводить факт існування волевиявлення сторін на його укладання, оскільки форма та порядок укладання договору відбулось саме у змішаній формі - підписання позичальником заяви-анкети шляхом засвідчення генерацією ключової пари з особистим ключем та відповідним йому відкритим ключем, який в подальшому також буде використовуватися для накладеного удосконаленого електронного підпису з метою засвідчення його дій згідно з договором. Зазначені дії свідчать про укладання електронного договору у спрощеній формі (не у вигляді окремого документу).
       Як було встановлено колегією суддів, між сторонами укладено кредитний договір 20 листопада 2020 року, шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, відповідно до умов якого АТ «А-Банк» відкрили відповідачці поточний рахунок та надало кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.
       За змістом ст. 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією зі сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
       У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розробляє підприємець (в цьому випадку - АТ «А-Банк»).
       Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст ст. 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.
       За змістом ст. 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.
       Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
       Згідно зі ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
       За змістом ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.
       Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
       Частинами 1, 2 ст. 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.
       Згідно до ч. 1 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу.
       Таким чином, у разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).
       Колегія суддів зауважує, що в анкеті-заяві позичальника від 20 листопада 2020 року, підписаній сторонами, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді відсотків, комісії та неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру.
       Позивач, обґрунтовуючи право вимоги стягнення заборгованості крім самого розрахунку кредитної заборгованості, посилався на паспорт споживчого кредиту, витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт та витяг з Умов та правил надання банківських послуг в «А-Банк», які розміщені на сайті: https://a-bank.com.ua/terms, як невід`ємні частини спірного договору.
       Витягом з Тарифів по картці «Універсальна», «Універсальна GOLD», «Зелена» та витяг з Умов та правил надання банківських послуг в «А-Банк», які розміщені на сайті: https://a-bank.com.ua/terms, що надані позивачем на підтвердження позовних вимог, визначені, у тому числі: пільговий період користування коштами, процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування.
       При цьому, матеріали справи не містять доказів того, що саме цей витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт та витяг з Умов та правил надання банківських послуг в «А-Банк», розуміла відповідачка ОСОБА_1 ознайомилася і погодилася з ними, підписуючи заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг в «А-Банк».
       Також, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення та дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року у справі № 6-16 цс 15 і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи.
       Колегія суддів вважає, що у цьому випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (a-bank.com.ua/terms) неодноразово змінювалися самим АТ «А-Банк», у період - з часу виникнення спірних правовідносин (20 листопада 2020 року) до моменту звернення до суду із вказаним позовом (11 жовтня 2024 року), тобто кредитор міг додати до позовної заяви витяг з Умов та правил у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.
       Відтак, колегія суддів приходить до висновку, що матеріали справи не містять підтверджень, що саме витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт та витяг з Умов та правил надання банківських послуг в А-Банку, які надав банк, відповідачка розуміла, ознайомилася і погодилася з ними, підписуючи заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг в АТ «А-Банк».
       Паспорт споживчого кредиту «Кредитна картка», не може бути прийнято до уваги, оскільки зі змісту цього паспорту вбачається, що умови договору про споживчий кредит можуть відрізнятися від інформації, наведеної в цьому Паспорті споживчого кредиту, та будуть залежати від проведеної кредитодавцем оцінки кредитоспроможності споживача з урахуванням, зокрема, наданої ним інформації про майновий та сімейний стан, розмір доходів тощо.
       У розділі 4 вказаного Паспорту зазначено, що реальна річна процентна ставка обчислена на основі припущення, що процентна ставка та інші платежі за послуги кредитодавця залишатимуться незмінними та застосовуватимуться протягом строку дії договору про споживчий кредит.
       Отже, зазначений Паспорт споживчого кредиту містить узагальнену інформацію про умови кредитування та орієнтовну загальну вартість кредиту та передує укладенню кредитного договору з позичальником, оскільки передбачає проведення оцінки кредитодавцем кредитоспроможності споживача.
Більше того, потрібно розмежовувати форму правочину та спосіб підтвердження виконання переддоговірного обов`язку кредитодавцем по наданню споживачу інформації, необхідної для порівняння різних пропозицій кредитодавця. Способом підтвердження виконання переддоговірного обов`язку кредитодавця є паспорт споживчого кредиту. Ознайомлення з паспортом споживчого кредиту, його підписання споживачем не означає укладення договору про споживчий кредит та дотримання його форми, оскільки в паспорті кредиту не відбувається фіксація волі сторін договору та його змісту.
Такі висновки відповідають правовій позиції Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду, яка викладена у постанові від 23 травня 2022 року у справі №393/126/20.
       Анкета-заява, підписана ОСОБА_1 , не містить домовленості сторін про сплату процентів за користування кредитними коштами, штрафів за несвоєчасне погашення кредиту та посилання на паспорт споживчого кредиту, як складову договору.
       За таких обставин, саме по собі підписання відповідачкою Паспорту споживчого кредиту без підтверджень про конкретні запропоновані відповідачці умови та правила банківських послуг стягнення з неї відсотків, пені та комісії не доводить та не обґрунтовує.
       Відповідно до ч.1 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
       Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
       З наданих позивачем доказів, встановлено, що відповідачка користувалася кредитними коштами (кредитним лімітом) та сплачувала заборгованість за договором, що підтверджує факт укладення кредитного договору. Крім того, представник відповідачки в апеляційній скарзі посилається на те, що розмір фактичної заборгованості, що підлягає до стягнення з відповідачки становить 16178,48 грн.
       З розрахунку заборгованості, наданого позивачем вбачається, що за період з 20 листопада 2020 року по 26 вересня 2024 року банком рахується заборгованість у загальному розмірі 28393,57 грн, що складається із заборгованості за кредитом в розмірі 17270,74 грн та заборгованості за відсотками в розмірі 11122,83 грн.
       Оскільки в Анкеті-заяві від 20 листопада 2020 року строки здійснення періодичних платежів за кредитом не встановлені, процентна ставка не узгоджена, колегія суддів приходить до висновку про неправомірне та безпідставне списання банком внесених на погашення боржником коштів в рахунок погашення відсотків за користування кредитом, та зазначає, що ці кошти підлягають зарахуванню на погашення тіла кредиту.
       Відтак, підстав для стягнення з відповідачки 11122,83 грн заборгованості за відсотками, колегією суддів не встановлено.
       Крім того, колегія суддів, дослідивши виписку руху коштів по картці відповідачки (а.с.10-12 зворот), надану позивачем до суду першої інстанції, встановила, що витрати відповідачки за період з 20 листопада 2020 року по 27 березня 2024 року становлять 67889,61 грн, в той час як зарахування на картку за цей же період становлять 39496,04 грн, з чого вбачається, що відповідачка має заборгованість перед банком у розмірі 28393,57 грн (67889,61 грн - 39496,04 грн = 28393,57 грн). Проте, з виписки вбачається, що банк безпідставно нараховував відсотки та комісії, які не передбачені умовами цього договору, в тіло кредиту, розмір яких становить 12215,09 грн.
       Враховуючи вищевикладене, здійснивши власну калькуляцію заборгованості, проаналізувавши як розрахунок заборгованості так і виписку, колегія суддів доходить до висновку, що відповідачка має заборгованість перед банком в розмірі 16178,48 грн, а тому позовні вимоги банку підлягають частковому задоволенню.
       Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції, не врахував вищевказані обставини та не надав належної оцінки доказам наявним в матеріалах справи, у зв`язку з чим суд дійшов до хибних висновків, а тому, колегія суддів вважає за необхідне рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким частково задовольнити позовні вимоги.
       Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
       Згідно з ч.ч.1,13 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
       Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України та враховуючи, що апеляційну скаргу задоволено частково, колегія суддів прийшла до висновку про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ «А-Банк» судового збору за частково задоволений позов, пропорційно задоволеним позовним вимогам (56,98%), в розмірі 1725,35 грн та про стягнення з АТ «А-Банк» на користь ОСОБА_1 судового збору за задоволену апеляційну скаргу в розмірі 1563,20 грн.
       Стосовно витрат на правову допомогу адвоката.
       Відповідно до статті 59 Конституції України кожен має право на професійну правничу допомогу.
       За вимогами статті 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Безоплатна правнича допомога надається в порядку, встановленому законом, що регулює надання безоплатної правничої допомоги.
       Згідно зі статтею 133 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.
       Відповідно до ч.ч.1,2 ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1)розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
       При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1)чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2)чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3)поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4)дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.
       Суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою.
       Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи зокрема на складність справи, витрачений адвокатом час.
       При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.
       Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі«East/West Alliance Limited» проти України, заява №19336/04, п.269).
       Пунктом 3.2 рішення Конституційного Суду від 30 вересня 2009 року №23-рп/2009 передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах, тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.
       Отже, з викладеного випливає, що до правової допомоги належать й консультації та роз`яснення з правових питань; складання заяв, скарг та інших документів правового характеру, представництво у судах тощо.
       Під час розгляду справи як в суді першої інстанції, так і при апеляційному та касаційному переглядах учасники процесу несуть певні витрати.
       Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України).
       З матеріалів справи вбачається, що інтереси відповідачки ОСОБА_1 у суді першої інстанції представляв адвокат Калінін С.К., який діє на підставі договору про надання професійної правничої (правової) допомоги від 31 жовтня 2024 року та ордеру серії ВІ №1237395 від 03 листопада 2024 року.
       У відзиві на позовну заяву адвокат поставив питання про стягнення з позивача на користь відповідачки витрат на правову допомогу в розмірі 5000 грн. До відзиву було додано договір про надання професійної правничої (правової) допомоги від 31 жовтня 2024 року, ордер на надання правничої допомоги серії ВІ №1237395 від 03 листопада 2024 року, свідоцтво на право заняття адвокатською діяльністю серія ПТ №2212, додаток №1 до договору від 31 жовтня 2024 року, з якого вбачається, що гонорар адвокатського бюро становить 5000 грн.
       В суді апеляційної інстанції інтереси відповідачки представляє адвокат Калінін С.К., який діє на підставі договору про надання професійної правничої (правової) допомоги №б/н/25 від 28 лютого 2025 року та ордеру на надання правової допомоги серії ВІ №1237395 від 24 березня 2025 року.
       В апеляційній скарзі адвокат поставив питання про стягнення витрат на правову допомогу понесених в суді апеляційної інстанції в розмірі 2500 грн. До апеляційної скарги було додано договір про надання професійної правничої (правової) допомоги №б/н/25 від 28 лютого 2025 року, ордер на надання правової допомоги серії ВІ №1237395 від 24 березня 2025 року, свідоцтво на право заняття адвокатською діяльністю серія ПТ №2212, додаток №1 до договору від 28 лютого 2025 року, з якого вбачається, що гонорар бюро становить 2500 грн, витяг з рекомендованих ставок гонорару адвокатського бюро, акт виконаних робіт від 24 березня 2025 року, з якого вбачається, що на складання, оформлення та подання апеляційної скарги адвокатом витрачено 5 годин і вартість цих послуг складає 2500 грн, платіжну інструкцію №@2PL263485 від 05 березня 2025 року, з якої вбачається оплата послуг адвоката в рамках даної справи в розмірі 2500 грн.
       Оскільки розмір задоволених позовних вимог зменшено, у зв`язку з задоволенням апеляційної скарги відповідачки, з врахуванням фактично виконаної адвокатами відповідачки роботи, принципу співмірності та розумності судових витрат, критерію реальності адвокатських витрат, а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, з урахуванням її складності, необхідних процесуальних дій сторони, часу, витраченого адвокатами на надання правової допомоги, колегія суддів вважає за можливе стягнути з позивача на користь відповідачки витрати на правничу допомогу, понесені у суді першої інстанції, пропорційно розміру задоволених позовних вимог (56,98%), у розмірі 2151 грн, та в суді апеляційної інстанції у розмірі 2500 грн, що разом становить 4651 грн.

       Керуючись ст.ст.367, 374, 376, 381-383 ЦПК України, 

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу адвоката Калініна Сергія Костянтиновича, який діє в інтересах ОСОБА_1 - задовольнити. 

Рішення Баглійського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 20 лютого 2025 року - скасувати та ухвалити нове рішення.
Позов Акціонерного товариства «Акцент-Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - задовольнити частково. 
Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Акціонерного товариства «Акцент-Банк» (ЄДРПОУ 14360080) заборгованість за договором № б/н від 20 листопада 2020 року станом на 26 вересня 2024 року у розмірі 16178,48 грн, що є заборгованістю за кредитом. 
В задоволенні іншої частини позову - відмовити.
Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Акціонерного товариства «Акцент-Банк» (ЄДРПОУ 14360080) судовий збір у розмірі 1725,35 грн.
       Стягнути з Акціонерного товариства «Акцент-Банк» (ЄДРПОУ 14360080) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) судовий збір у розмірі 1563,20 грн.
       Стягнути з Акціонерного товариства «Акцент-Банк» (ЄДРПОУ 14360080) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) витрати на професійну правничу (правову) допомогу понесені в суді першої та апеляційної інстанції у загальному розмірі 4651 грн.

       Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

       Повний текст постанови складено 19 червня 2025 року.

       Судді: