КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
справа № 759/1534/18
провадження № 22-ц/824/274/2025

15 квітня  2025 року                                                                                   м. Київ
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів:
судді - доповідача Кирилюк Г. М.
суддів: Рейнарт І. М., Ящук Т.І.
при секретарі Черняк Д. Ю. 
 
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом   ОСОБА_1 ,   правонаступником  якої є  ОСОБА_2 ,  до Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Хрещатик», Товариства з обмеженою відповідальністю «Проект К», Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЛОКО», державного реєстратора комунального підприємства Мирнопільської сільської ради «Результат» Дмитренко Анастасії Володимирівни, державного реєстратора філії комунального підприємства Главанської сільської ради «Абсолют» у м. Києві Хмельницького Сергія Юрійовича, Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк», ОСОБА_3 , треті особи: Товариство з обмеженою відповідальністю «Форум-Інвест», приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Мельник Роман Петрович, Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, Державне підприємство «Житлоінбуд», ОСОБА_4  про визнання правочинів недійсними та відновлення становища, яке існувало до порушення, витребування квартири у власність, 
за апеляційними скаргами Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЛОКО» та   ОСОБА_3 на рішення Святошинського районного суду міста  Києва від 15 серпня 2022 року у складі судді Журибеди О. М.,
 
встановив:
 
У липні 2018 року ОСОБА_1 звернулася із позовом до ПАТ КБ «Хрещатик», ТОВ «Проект К», ТОВ «Фінансова компанія «Локо», державного реєстратора КП Мирнопільської сільської ради «Результат» Дмитренко А. В., державного реєстратора Філії КП Главанської сільської ради «Абсолют» у м. Києві Хмельницького С. Ю., АТ КБ «Приватбанк», ОСОБА_3 , треті особи: ТОВ «Форум-Інвест», приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Мельник Р. П., Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, державне підприємство «Житлоінбуд», про визнання правочинів недійсними та відновлення становища, яке існувало до порушення, витребування квартири у власність.
Позовна заява мотивована тим, що протягом серпня 2007 року - березня 2008 року вона проінвестувала в будівництво квартири АДРЕСА_1 шляхом придбання облігацій ТОВ «Форум-Інвест». Однак, майнові права на вказану квартиру були без відома та згоди власника цих прав ОСОБА_1 передані в іпотеку ПАТ «КБ «Хрещатик» на підставі договору іпотеки 19 квітня 2011 року.
У подальшому в результаті звернення стягнення на предмет іпотеки право власності на спірну квартиру було зареєстровано за ТОВ «ФК «Локо». Після чого, на підставі заяви ТОВ «ФК «Локо» спірна квартира була поділена на дві окремі квартири № 89 та № 89а .
Також позивачка зазначала, що спірна квартира № 89 була відчужена ТОВ «ФК «Локо» на користь ОСОБА_3 на підставі договору купівлі-продажу від 25 вересня 2018 року, а останній в забезпечення виконання своїх зобов`язань за кредитним договором передав цю квартиру в іпотеку АТ КБ «Приватбанк».
Договір іпотеки, за яким майнові права на квартиру АДРЕСА_1 без згоди власника цих прав ОСОБА_1 були передані в іпотеку ПАТ «КБ «Хрещатик» є недійсним, а тому недійсними є всі наступні дії, вчинені щодо квартири № 89 на підставі цього договору іпотеки.
ОСОБА_1  просила суд:
визнати недійсним договір іпотеки від 19 квітня 2011 року, укладений між ПАТ «Комерційний банк «Хрещатик» та ТОВ «Проект К», посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Мельником Р. П. в частині передачі в іпотеку ПАТ «Комерційний банк «Хрещатик» майнових прав на квартиру АДРЕСА_1 ;
скасувати рішення про державного реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розподілу)? індексний номер 38897873 від 21 грудня 2017 року державного реєстратора філії КП Мирнопільської сільської ради «Результат» у власності на квартиру АДРЕСА_1 за ТОВ «Фінансова компанія «Локо»;
скасувати запис про право власності номер 24093924 від 21 грудня 2017 року державного реєстратора філії КП Мирнопільської сільської ради «Результат» у м. Києві Дмитренко А. В. про державну реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_1 за ТОВ «Фінансова компанія «Локо»;
скасувати рішення про державну реєстрацію прав їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер 39244723 від 17 січня 2018 року державного реєстратора філії КП Главанської сільської ради «Абсолют» у м. Києві Хмельницького С. Ю. про державну реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_1 за ТОВ «Фінансова компанія «Локо»;
скасувати запис про право власності номер 24424510 від 17 січня 2018 року державного реєстратора філії КП Главанської сільської ради «Абсолют» у м. Києві Хмельницького С. Ю. про державну реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_1 за ТОВ «Фінансова компанія «Локо»;
скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер 39244874 від 17 січня 2018 року державного реєстратора філії КП Главанської сільської ради «Абсолют» у м. Києві Хмельницького С. Ю. про державну реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_1 за ТОВ «Фінансова компанія «Локо»;
скасувати запис про право власності номер 24424604 від 17 січня 2018 року державного реєстратора Філії КП Главанської сільської ради «Абсолют» у м. Києві Хмельницького С. Ю. про державну реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_1 за ТОВ «Фінансова компанія «Локо»;
визнати право власності на квартиру АДРЕСА_1 загальною площею 158,8 кв. м, житловою площею 98,9 кв. м за ОСОБА_1 ;
визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири від 25 вересня 2018 року, укладений між ТОВ «Фінансова компанія «Локо» та ОСОБА_3 , посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гречаною Р. Т. та зареєстрований в реєстрі за № 984;
визнати недійсним договір іпотеки від 25 вересня 2018 року, укладений між АТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_3 , посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гречаною Р. Т. та зареєстрований в реєстрі за № 986;
витребувати у власність ОСОБА_1 квартиру АДРЕСА_1 від ОСОБА_3 .
Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 15 серпня 2022 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено.
Визнано недійсним договір іпотеки від 19 квітня 2011 року, укладений між ПАТ «Комерційний банк «Хрещатик» та ТОВ «Проект К», посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Мельником Р. П. в частині передачі в іпотеку ПАТ «Комерційний банк «Хрещатик» майнових прав на квартиру АДРЕСА_1 .
Скасовано рішення про державного реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розподілу), індексний номер 38897873 від 21 грудня 2017 року державного реєстратора Філії КП Мирнопільської сільської ради «Результат» у власності на квартиру АДРЕСА_1 за ТОВ «Фінансова компанія «Локо».
Скасовано запис про право власності номер 24093924 від 21 грудня 2017 року державного реєстратора Філії КП Мирнопільської сільської ради «Результат» у м. Києві Дмитренко А. В. про державну реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_1 за ТОВ «Фінансова компанія «Локо».
Скасовано рішення про державну реєстрацію прав їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер 39244723 від 17 січня 2018 року державного реєстратора Філії КП Главанської сільської ради «Абсолют» у м. Києві Хмельницького С. Ю. про державну реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_1 за ТОВ «Фінансова компанія «Локо».
Скасовано запис про право власності номер 24424510 від 17 січня 2018 року державного реєстратора Філії КП Главанської сільської ради «Абсолют» у м. Києві Хмельницького С. Ю. про державну реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_1 за ТОВ «Фінансова компанія «Локо».
Скасовано рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям індексу), індексний номер 39244874 від 17 січня 2018 року державного реєстратора Філії КП Главанської сільської ради «Абсолют» у м. Києві Хмельницького С. Ю. про державну реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_1 за ТОВ «Фінансова компанія «Локо».
Скасовано запис про право власності номер 24424604 від 17 січня 2018 року державного реєстратора Філії КП Главанської сільської ради «Абсолют» у м. Києві Хмельницького С. Ю. про державну реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_1 за ТОВ «Фінансова компанія «Локо».
Визнано право власності на квартиру АДРЕСА_1 загальною площею 158,8 кв. м, житловою площею 98,9 кв. м за ОСОБА_1 .
Визнано недійсним договір купівлі-продажу квартири від 25 вересня 2018 року укладений між ТОВ «Фінансова компанія «Локо» та ОСОБА_3 , посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гречаною Р. Т. та зареєстрованою в реєстрі за № 984.
Визнано недійсним договір іпотеки від 25 вересня 2018 року, укладений між АТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_3 , посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гречаною Р. Т. та зареєстрованою в реєстрі за № 986.
Витребувано у власність ОСОБА_1 квартиру АДРЕСА_1 від ОСОБА_3 
21.09.2022  ТОВ  «ФК  «Локо»  в особі  директора ОСОБА_4   подало  апеляційну  скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить рішення Святошинського районного суду м. Києва від 15 серпня 2022 року скасувати і ухвалити по справі нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.
Свої доводи мотивує тим, що до 27 березня 2008 року у позивачки прав на спірну квартиру №89 не існувало, оскільки у період з серпня 2007 року по березень 2008 року остання сплачувала кошти за пакет облігацій, що стосувався виключно прав на квартиру №72 . Вказує, що на момент укладення Договору резервування квартири №К19/89 від 27 березня 2008 року майнові права на квартиру знаходились в іпотеці у ВАТ КБ «Хрещатик» згідно з іпотечним договором №91-47/1-07/1 від 24 грудня 2007 року. Стверджує, що у позивачки відсутні порушені, невизнані або оспорювані права з огляду на нікчемність її Договору резервування квартири №К19/89 від 27 березня 2008 року, який було укладено без згоди іпотекодержателя. 
Судом першої інстанції  невірно  застосовано  норми законодавства України «Про іпотеку» в редакції  від  24.01.2006, ст. 215 ЦК  України та порушено  норми ст.  4 ЦПК  України.  
В даному випадку  у позивача відсутні  порушені,  невизнані  або  оспорювані  права,  свободи чи інтереси з  огляду на  нікчемність  її договору  резервування  квартир  №К19/89 від 27 березня 2008 року. Відсутність  в особи порушеного  права є самостійною  підставою для  відмови в позові.  
Є невірним висновок  суду першої інстанції  про те, що  позивач свої зобов`язання  виконала  належно та в законний спосіб стала  власником  майнових прав на  спірний об`єкт. 
Судом  не  проаналізовано  питання  добросовісності  ТОВ  «ФК  «Локо», як набувача спірного  об`єкту, який не  знав і не  міг знати  про   існування  будь-яких  інших речових прав чи обтяжень  щодо спірного  майна.  
Судом  невірно  застосовані  ст. 256 та ч. 4 ст. 267  ЦК  України, через що  суд  дійшов хибного  висновку про  дотримання  позивачем строку  позовної давності.
Відповідач  ОСОБА_3   в особі  представника -  адвоката  Єленіна  С. М.  подав апеляційну скаргу, в якій просить  скасувати рішення Святошинського районного суду м. Києва від 15 серпня 2022 року та  ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовити. 
Свої доводи мотивує тим, що  на момент укладення між ТОВ «Форум-Інвест» та ОСОБА_1 договору резервування квартири № К19/89 , майнові права на спірну квартиру АДРЕСА_1 перебували в іпотеці ВАТ «КБ «Хрещатик», запис про таке обтяження містився у реєстрі іпотек, а банк не надавав згоду на відчуження предмету іпотеки за договором № К19/89 резервування квартири від 27 березня 2008 року. Правочин щодо відчуження іпотекодавцем переданого в іпотеку майна або його передачі в наступну іпотеку, спільну діяльність, лізинг, оренду чи користування без згоди іпотекодержателя є недійсним (частина третя статті 12 Закону України «Про іпотеку»). ОСОБА_1 не набула майнові права на спірну квартиру АДРЕСА_1 , які включають в себе право на отримання цього об`єкту у власність після завершення будівництва та права єдиного і виключного інвестора. 
08.11.2022  представник ОСОБА_1  - адвокат Денисенко О. М. подав відзив на  апеляційні скарги ТОВ  «ФК  «Локо» та ОСОБА_3 , в яких просить  залишити їх без задоволення,  а рішення  суду  першої інстанції  без змін.  
Зазначив, що   позивач при підписанні  29.03.2009  акту про погашення  пакету облігацій пред`явила  до погашення  16 470  шт. облігацій ТОВ  «Форум-Інвест», придбаних у  серпні  2007 - березні  2008 року.  Доказів  придбання  позивачем  інших  облігацій,  які б,  як стверджують  відповідачі,  «стосувалися прав на  квартиру №89 » матеріали справи  не  містять.  Саме тому  суд першої інстанції   дійшов вірного висновку  про те,  що  у березні  2008 року   позивач здійснила  заміну  раніше  зарезервованої  квартири №72 на квартиру №89 в будинку по АДРЕСА_1 ,  не спростовує  того  факту,  що квартира  №89   була проінвестована  позивачем  до  укладення  договору  іпотеки  від  24.12.2007 року. 
Зазначає, що  до  14.01.2009  р. майнові  права на   об`єкти  незавершеного будівництва взагалі  не  могли виступати  предметом  іпотеки, а тому   ч. 3 ст. 12 Закону  України «Про іпотеку» не  може  бути застосована  до спірних правовідносин. 
Вважає,  що позивачем  не  пропущено  строк  звернення  до  суду з даним позовом, оскільки  вона  не була  стороною  договору  іпотеки  від 19.04.2011  р.  і про   існування  цього  договору   довідалась випадково у жовтні  2017 року, отримавши інформацію   з Державного   реєстру речових прав на  нерухоме майно.
З огляду  на  те, що  квартира   вибула  з володіння  позивача поза  її  волею,   добросовісність  апелянтів не  має  значення  при вирішення  питання  щодо  її витребування  відповідно до  ст. 388  ЦК  України. 
Постановою Київського апеляційного суду від 27 квітня 2023 року апеляційні скарги ТОВ «ФК «Локо», ОСОБА_3 задоволено. Рішення Святошинського районного суду м. Києва від 15 серпня 2022 року скасовано та ухвалено нове судове рішення. У задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.
Постановою  Верховного  Суду  від  13 вересня  2023 року  касаційну скаргу  ОСОБА_1 , яка підписана представником Денисенком О. М. , задоволено частково.
Постанову Київського апеляційного суду від 27 квітня 2023 року у частині позовних вимог  ОСОБА_1 про скасування рішень про державну реєстрацію прав, визнання права власності, визнання недійсним договору купівлі-продажу та у частині позовних вимог ОСОБА_1 до державного реєстратора комунального підприємства Мирнопільської сільської ради «Результат» Дмитренко А. В., державного реєстратора філії комунального підприємства Главанської сільської ради «Абсолют» у м. Києві Хмельницького С. Ю. змінено,  викладено її мотивувальну частину у редакції цієї постанови.
Постанову Київського апеляційного суду від 27 квітня 2023 року у частині позовних вимог  ОСОБА_1 про визнання недійсними договорів іпотеки та витребування майна скасовано, справу  передано у цій частині на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
 Відповідно до  копії свідоцтва про смерть серії  НОМЕР_1 ,  ОСОБА_1   померла  ІНФОРМАЦІЯ_1   (а.с.25 т.9).
Ухвалою  Київського  апеляційного  суду  від  21 листопада  2023 року   зупинено  апеляційне  провадження  в справі  до  залучення  до  участі в справі   правонаступника  ОСОБА_1 .
Ухвалою  Київського  апеляційного  суду  від  10 травня  2024 року  поновлення  апеляційне  провадження  в справі.  Залучено  ОСОБА_2    до  участі  в справі  в якості правонаступника  ОСОБА_1 , що померла  ІНФОРМАЦІЯ_1 . 
Судом  до  участі в справі   в якості третьої особи   без самостійних вимог на предмет спору залучено  ОСОБА_4 ,  колишнього  директора  ТОВ  «ФК  «Локо», який станом  на  28.06.2024 є власником  однокімнатної квартири , розташованої за адресою:  АДРЕСА_6 . 
В судовому  засіданні  представник  ТОВ  «ФК  «Локо» -  адвокат  Оплачко  В. О.,  відповідач  ОСОБА_3  та його  представник  - адвокат  Єленін  С. М., представник третьої особи  ОСОБА_4 -  адвокат  Марків  Н. В.   просили апеляційні  скарги  задовольнити,  рішення  суду  першої інстанції  скасувати  та в задоволенні  позову  відмовити. 
Представник  правонаступника позивача  ОСОБА_2   - адвокат  Денисенко  О. М. просив  залишити апеляційні  скарги без задоволення,  а рішення  суду першої інстанції залишити без змін.    
Інші  учасники справи  в судове  засідання  не  з`явились, про дату, час та місце  розгляду  справи  повідомлені  судом  належним чином. 
Переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду  першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційних скарг, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню з таких підстав.
Судом  встановлено, що 20 серпня 2007 року між ТОВ «Форум-Інвест» як виконавцем та ОСОБА_1 як власником облігацій був укладений договір резервування квартири № К19/72 .
Відповідно до пункту 1.1 цього договору за власником облігацій резервується квартира та визначається порядок погашення облігацій і передачі квартири у власність.
Згідно з пунктом 1.3 договору з метою придбання у власність конкретної квартири, визначеної в додатку № 1 до даного договору власник повинен придбати облігації за договором купівлі-продажу цінних паперів.
У відповідності з додатком № 1 до договору резервування квартири, характеристика квартири наступна: адреса АДРЕСА_8 , поверх - 13, кількість кімнат - 3, загальна площа - 160,75 кв. м, загальна кількість облігацій для придбання квартири у власність - 16 075.
На виконання умов договору резервування квартири, 23 серпня 2007 року між ОСОБА_1 як покупцем та ТОВ «КУА АПФ «АСД-Менеджмент» як продавцем був укладений договір купівлі-продажу цінних паперів (облігацій) № Б72-1/07.
Згідно з пунктом 2.1 договору купівлі-продажу продавець зобов`язується передати у власність покупця пакет облігацій, а покупець зобов`язується прийняти у власність та оплатити пакет облігацій з такими характеристиками: вид облігацій - іменні безпроцентні (цільові); емітент - ТОВ «Форум-Інвест»; форма випуску - бездокументарна; номінальна вартість однієї облігації - 48,00 грн.
На виконання договору купівлі-продажу, позивач сплатила на користь ТОВ «КУА АПФ «АСД-Менеджмент» 1 317 600 грн, згідно платіжних доручень № 1 від 30 серпня 2007 року, № 3 від 31 серпня 2007 року, № 4 від 04 вересня 2007 року, № 5 від 26 вересня 2007 року, № 1 від 24 березня 2008 року, № 2 та № 3 від 27 березня 2008 року, а ТОВ «КУА АПФ «АСД-Менеджмент», в свою чергу, перерахувало на рахунок в цінних паперах позивача 16 470 іменних безпроцентних облігацій ТОВ «Форум-Інвест».
У подальшому, 27 березня 2008 року між ТОВ «Форум-Інвест» та ОСОБА_1 був укладений ще один договір резервування квартири № К19/89 .
Судом встановлено, що цей договір містить ті ж умови, що і договір резервування квартири № К19/72 від 20 серпня 2007 року, окрім додатку № 1, за яким резервувалася інша квартира з наступними характеристиками: адреса АДРЕСА_6 , поверх - 16 - 17, кількість кімнат - 4, загальна площа - 164,70 кв. м, загальна кількість облігацій для придбання квартири у власність - 16 470.
27 березня 2008 року між ТОВ «Форум-Інвест» та ОСОБА_1 була підписана додаткова угода № 1 до договору резервування квартири № К19/72 від 20 серпня 2007 року, відповідно до якої сторони домовились про припинення договору резервування квартири № К19/72 від 20 серпня 2007 року, включаючи додаток № 1 до нього.
У подальшому 26 березня 2009 року між ТОВ «Форум-Інвест» та ОСОБА_1 була підписана додаткова угода № 1 до договору резервування квартири № К19/89 від 27 березня 2008 року.
Згідно з пунктом 1 цієї додаткової угоди № 1 упродовж терміну, визначеного інформацією про випуск, як термін для погашення облігацій, виконавець приймає від власника облігацій сплачений ним пакет облігацій, погашає такий пакет облігацій шляхом передачі власнику облігацій майнових прав на об`єкт нерухомості для подальшого оформлення свідоцтва про власність у порядку, передбаченому чинним законодавством та договором.
Відповідно до пунктів 4, 5 додаткової угоди № 1 реєстрацію квартири у власність власнику здійснюється після введення в експлуатацію завершеного будівництвом житлового будинку в установленому чинним законодавством порядку; виконавець забезпечує формування необхідного пакету документів, що надається до Головного управління житлового забезпечення КМДА для оформлення свідоцтва про право власності та виготовлення технічної документації на об`єкт нерухомості протягом 60 днів від дня введення житлового будинку до експлуатації.
На виконання умов додаткової угоди № 1 до договору резервування квартири № К19/89 від 27 березня 2008 року, 26 березня 2009 року між ТОВ «Форум-Інвест» та ОСОБА_1 були підписані Акт пред`явлення облігацій до погашення, згідно якого власник облігацій пред`явив, а емітент прийняв до погашення пакет облігацій у кількості 16 470 шт., а також акт про погашення пакету облігацій, згідно якого власник облігацій передав, а емітент прийняв та здійснив погашення пакету облігацій у кількості 16 470 шт.
Крім цього, 26 березня 2009 року між ТОВ «Форум-Інвест» та ОСОБА_1 був підписаний акт прийому-передачі майнових прав, згідно якого на виконання зобов`язань із погашення пакету облігацій емітент передав, а власник облігацій прийняв майнові права на квартиру АДРЕСА_1 , яка знаходиться на 16 - 17 поверхах, кількість кімнат - 4, загальна площа 164,7 кв. м, житлова площа - 85,40 кв. м.
Згідно з сертифікатом серії КВ № 16411017805, виданим 18 липня 2011 року, Інспекція державного архітектурно-будівельного контролю у м. Києві засвідчила відповідність закінченого будівництвом об`єкта «Будівництво житлового будинку на АДРЕСА_1 » проектній документації та підтвердила його готовність до експлуатації.
15 листопада 2013 року позивачка звернулася до ТОВ «Форум-Інвест» із заявою, в якій просила терміново надати пакет документів, необхідний для оформлення свідоцтва про право власності.
Відповідно до інформації з державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 26 жовтня 2017 року майнові права на квартиру АДРЕСА_1 перебувають в іпотеці ПАТ «КБ «Хрещатик» згідно договору іпотеки, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Мельник Р. П. 19 квітня 2011 року за реєстраційним № 681, іпотекодавець - ТОВ «Проект К». Передача майнових прав на квартиру АДРЕСА_1 в іпотеку ПАТ «КБ «Хрещатик» також підтверджується наявною в матеріалах справи копією договору іпотеки № 01-47/1-11/1 від 19 квітня 2011 року та договором про внесення змін № 1 від 30 червня 2011 року до договору іпотеки № 01-47/1-11/1.
Згідно з інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 26 грудня 2017 року на підставі рішення з індексним № 38897873 від 21 грудня 2017 року державного реєстратора філії КП Мирнопільської сільської ради «Результат» у м. Києві Дмитренко А. В. був внесений запис до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про право власності на квартиру АДРЕСА_1 за ТОВ «ФК «Локо». Як зазначено у Інформаційній довідці з державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 26 грудня 2017 року № 108952959 підставою виникнення права власності на спірну квартиру у ТОВ «ФК «Локо» стали зокрема договір іпотеки № 01-47/1-11/1, укладений 19 квітня 2011 року між ПАТ «КБ «Хрещатик» та ТОВ «Проект К» та договори про внесення змін до цього договору іпотеки та договір про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги від 18 грудня 2017 року № 2014/14-Ю.
Відповідно до інформації з державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 24 січня 2018 року на підставі рішень з індексними № 39244959, № 39244723 та № 39244874 від 17 січня 2018 року державного реєстратора філії КП Главанської сільської ради «Абсолют» у м. Києві Хмельницького С. Ю. були внесені три записи до державного реєстру речових прав на нерухоме майно: про закриття розділу державного реєстру прав на чотирьох кімнатну квартиру АДРЕСА_1 загальною площею 158,8 кв. м, та житловою площею 98,9 кв. м у зв`язку з поділом об`єкта нерухомого майна; про державну реєстрацію права власності на одно кімнатну квартиру АДРЕСА_1 загальною площею 81,8 кв. м, та житловою площею 30,8 кв. м за ТОВ «ФК «Локо», яка утворилися в результаті поділу об`єкта нерухомого майна; про державну реєстрацію права власності на одно кімнатну квартиру АДРЕСА_1 загальною площею 81,8 кв. м, та житловою площею 30,8 кв. м за ТОВ «ФК «Локо» яка утворилися в результаті поділу об`єкта нерухомого майна. Як зазначено у Інформаційних довідках з державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 24 січня 2018 року № 111499838 та № 111499417 підставою виникнення права власності на квартири № 89 та № 89а за ТОВ «ФК «Локо» стала, зокрема заява ТОВ «ФК «Локо», посвідчена приватним нотаріусом КМНО Косенко Л. А. 27 грудня 2017 року за реєстровим № 1500.
Згідно з інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 01 жовтня 2018 року на підставі рішень з індексними № 43186966 та № 43188034 від 25 вересня 2018 року приватного нотаріуса КМНО Гречаної Р. Т. були внесені записи до державного реєстру речових прав на нерухоме майно про: реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_1 за ОСОБА_3 на підставі договору купівлі-продажу квартири за № 984 від 25 вересня 2018 року; про передачу квартири АДРЕСА_1 в іпотеку АТ КБ «Приватбанк» в забезпечення виконання зобов`язань ОСОБА_3 перед АТ КБ «Приватбанк» на підставі договору іпотеки № 986 від 25 вересня 2018 року. Ці обставини також підтверджуються наявними в матеріалах справи копіями договору купівлі-продажу квартири від 25 вересня 2018 року та іпотечного договору № ZRGRGB0040300001/1 від 25 вересня 2018 року.
Ухвалюючи рішення  про  задоволення  позову ОСОБА_1 про визнання недійсними договорів  іпотеки та  витребування майна, суд першої інстанції  виходив з того,  що з  наданих позивачем доказів вбачається повне виконання ОСОБА_1 своїх договірних зобов`язань інвестора та набуття нею майнових прав на квартиру АДРЕСА_1 , які включають в себе право на отримання цього об`єкту у власність після завершення будівництва та права єдиного і виключного інвестора. При цьому, матеріали справи не містять доказів надання позивачем своєї згоди на укладення договору іпотеки від 19 листопада 2011 року між ТОВ «Проект К» та ПАТ «КБ «Хрещатик», а тому цей договір в частині, що стосується квартири № 89 , за своїм змістом не відповідає вимогам закону, зокрема положенням статті 583 ЦК України та статті 5 Закону України «Про іпотеку», оскільки іпотекодавцем за договором виступила особа, яка не була власником майнового права та не отримала від власника цього права дозволу на його передачу в іпотеку. Тому позовна вимога позивача про визнання недійсним договору іпотеки від 19 квітня 2011 року, в частині передачі в іпотеку ПАТ «КБ «Хрещатик» майнових прав на квартиру АДРЕСА_1 підлягає задоволенню.
Зважаючи на те, що ТОВ «ФК «Локо» набуло право власності на спірну квартиру незаконно, воно не отримало права її власника розпоряджатися цим майном, зокрема щодо прийняття рішень про поділ цієї квартири на два різні об`єкти нерухомості. 
Зважаючи на ту обставину, що ТОВ «ФК «Локо» не було законним власником спірної квартири,  відповідно останнє не мало право на відчуження цієї квартири на користь ОСОБА_3 .
Матеріали справи не містять доказів надання позивачем своєї згоди на укладення договору іпотеки від 25 вересня 2018 року між ОСОБА_3 та АТ КБ «Приватбанк», а тому цей договір за своїм змістом не відповідає вимогам закону, зокрема положенням статті 583 ЦК України та статті 5 Закону України «Про іпотеку», оскільки заставодавцем за договором виступила особа, яка не була законним власником спірної квартири.
Оскільки спірна квартира вибула з володіння позивача не з її волі у зв`язку із протиправною передачею майнових прав на квартиру в іпотеку ПАТ «КБ «Хрещатик» та наступного звернення стягнення на предмет застави без згоди та відома про це позивача,  суд вважав обґрунтованими позовні вимоги про витребування квартири АДРЕСА_1 з чужого незаконного володіння.
Щодо тверджень відповідачів про пропуск позивачем позовної давності суд зазначив,  що  про те, що  обізнаність позивача у 2013 році з фактом прийняття житлового будинку до експлуатації жодним чином не свідчить про обізнаність останньої з передачею 30 червня 2011 року майнових прав на спірну квартиру в іпотеку ПАТ «КБ «Хрещатик». Як вказує сама позивач, їй стало відомо про укладення спірного договору іпотеки випадково у жовтні 2017 року, що підтверджено інформаційною довідкою з державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 26 жовтня 2017 року, яка була додана до позовної заяви. З цим позовом позивач звернулася до суду у лютому 2018 року, тому позовна давність не пропущена.
З текстів довіреностей від 09 листопада 2007 року та 08 квітня 2008 року, виданих ОСОБА_6 та ОСОБА_7 вбачається, що вони видані для представництва інтересів ТОВ «Форум-Інвест» перед необмеженим колом осіб для укладання будь-яких договорів, підписання претензій, позовних заяв, статутних документів, відкриття рахунків у банківських установах, одержання дозволів на виготовлення печаток та штампів, а також здійснення будь-яких інших законних дій для здійснення статутних завдань ТОВ «Форум-Інвест». Таким чином, твердження представника ОСОБА_3 про те, що ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , підписуючи договір резервування квартири та додаткову угоду з позивачем, вийшли за межі своїх повноважень, спростовуються текстами цих довіреностей від 09 листопада 2007 року та 08 квітня 2008 року.
Суд критично оцінив  твердження відповідачів про те, що договір резервування квартири № К19/89 від 27 березня 2008 року є нікчемним, оскільки на момент укладення цього договору майнові права на спірну квартиру знаходились в іпотеці у ВАТ «КБ «Хрещатик» згідно іпотечного договору № 91-47/1-07/1 від 24 грудня 2007 року.
 Судом враховано,  що  позивачка проінвестувала переважну частину коштів у будівництво квартири шляхом придбання безпроцентних облігацій ТОВ «Форум-Інвест» ще у серпні-вересні 2007 року. Те, що у березні 2008 року остання здійснила заміну раніше зарезервованої квартири № 72 на квартиру АДРЕСА_1 не спростовує того факту, що квартира № 89 була проінвестована позивачем до укладання договору іпотеки від 24 грудня 2007 року. Майнове право, що є предметом договору резервування квартири, - це обумовлене право набуття в майбутньому прав власності на нерухоме майно (право під відкладальною умовою), яке виникає тоді, коли виконані певні, але не всі правові передумови, необхідні й достатні для набуття речового права. Позивач, сплативши вартість майнових прав на квартиру в повному обсязі, виконала свої грошові зобов`язання і, відповідно набула майнові права на квартиру. Майнове право, яке можна визначити як право очікування, є складовою частиною майна як об`єкта цивільних прав. Майнове право - це обмежене речове право, за яким власник цього права наділений певними, але не всіма правами власника майна необхідними й достатніми для засвідчення правомочності його власника отримати право власності на нерухоме майно чи інше речове право на відповідне майно в майбутньому. Крім цього, слід врахувати, що майнові права на квартиру станом на 24 грудня 2007 року взагалі не могли виступати предметом іпотеки. За статтями 1, 5 Закону України «Про іпотеку» (у редакції, яка була чинною на час укладення договору іпотеки від 24 грудня 2007 року) застава майнових прав на нерухомість, будівництво якої не завершено, регулюється за правилами, визначеними цим законом. Предметом іпотеки можуть бути один або декілька об`єктів нерухомого майна за таких умов: нерухоме майно належить іпотекодавцю на праві власності або на праві господарського відання, якщо іпотекодавцем є державне або комунальне підприємство, установа чи організація; нерухоме майно може бути відчужене іпотекодавцем і на нього відповідно до законодавства може бути звернене стягнення; нерухоме майно зареєстроване у встановленому законом порядку як окремий, виділений у натурі об`єкт права власності, якщо інше не встановлено цим законом. Предметом іпотеки також може бути об`єкт незавершеного будівництва або інше нерухоме майно, яке стане власністю іпотекодавця після укладення іпотечного договору, за умови, що іпотекодавець може документально підтвердити право на набуте ним у власність відповідне нерухоме майно у майбутньому. Частина об`єкта нерухомого майна може бути предметом іпотеки лише після її виділення в натурі і реєстрації права власності на неї як на окремий об`єкт нерухомості, якщо інше не встановлено цим законом. Іпотека поширюється на частину об`єкта нерухомого майна, яка не може бути виділеною в натурі і була приєднана до предмета іпотеки після укладення іпотечного договору без реєстрації права власності на неї як на окремий об`єкт нерухомості. На час укладення договору іпотеки від 24 грудня 2007 року стаття 5 Закону України «Про іпотеку» не визначала майнові права як предмет іпотеки. Майнові права на об`єкт незавершеного будівництва віднесені до предмета іпотеки Законом України від 25 грудня 2008 року № 800-VI «Про запобігання впливу світової фінансової кризи на розвиток будівельної галузі та житлового будівництва», яким були внесені зміни до законодавчих актів України, у тому числі до статті 5 Закону України «Про іпотеку». Саме до таких правових висновків дійшов Верховний Суд України в своїх постановах від 10 лютого 2016 року у справі № 6-2250цс15, від 16 березня 2016 року у справі № 6-290цс16, від 23 березня 2016 року у справі № 6-289цс16, від 30 березня 2016 року у справі № 6-3129цс15 та від 25 травня 2016 року у справі № 6-503цс16.
Суд врахував  правові позиції судів у справі № 759/15009/14, де за аналогічних фактичних обставин суди відхилили доводи ПАТ «КБ «Хрещатик» про відсутність правових підстав для набуття позивачем прав власності на майнові права на квартиру у зв`язку з їх перебуванням в іпотеці, зазначивши, що статтею 23 Закону України «Про іпотеку» (в редакції чинній станом на 26 березня 2009 року, тобто, на час набуття позивачем права власності на майнові праві на спірну квартиру) встановлено, що у разі переходу права власності (права господарського відання) на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна, навіть у тому випадку, якщо до його відома не доведена інформація про обтяження майна іпотекою. Особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця і має всі його права і несе всі його обов`язки за іпотечним договором у тому обсязі і на тих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки. Правовий аналіз положень Закону України «Про іпотеку» дозволяє дійти висновку про те, що перебування майна у іпотеці не перешкоджає набуття права власності на нього у особи відмінної від іпотекодавця, оскільки під час переходу права власності дія договору іпотеки не припиняється і новий власник набуває статусу іпотекодавця. Таким чином, позивач, до якого перейшло право власності на предмет іпотеки, а саме: на майнові права на квартиру, набув статусу іпотекодавця і має всі його права і несе всі його обов`язки за іпотечними договорами № 56-47/2-07/1 від 23 серпня 2007 року та № 91-47/1-09/1 від 24 грудня 2007 року, у тому обсязі і на тих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки та в межах вартості набутої квартири. Як вбачається з інформації з державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 13 лютого 2018 року іпотечний договір № 19-47/1-07/1 від 24 грудня 2007 року був припинений 29 липня 2013 року.
Апеляційний суд  погоджується  з висновками суду  першої інстанції.  
Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 ЦК України).
Однією з підстав виникнення зобов`язання є договір (пункт 1 частини другої статті 11 ЦК України).
Правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Одностороннім правочином є дія однієї сторони, яка може бути представлена однією або кількома особами (частини перша, друга та третя статті 202 ЦК України).
Тлумачення правочину - це з`ясування змісту дійсного одностороннього правочину чи договору (двостороннього або багатостороннього правочину), з тексту якого неможливо встановити справжню волю сторони (сторін). З урахуванням принципу тлумачення favor contractus (тлумачення договору на користь дійсності) сумніви щодо дійсності, чинності та виконуваності договору (правочину) повинні тлумачитися судом на користь його дійсності, чинності та виконуваності (див. постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 грудня 2022 року у справі № 753/8945/19 (провадження № 61-8829сво21).
У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 квітня 2018 року у справі № 753/11000/14-ц (провадження № 61-11сво17) зроблено висновок, що у «відповідно до частини першої статті 637 ЦК України тлумачення умов договору здійснюється відповідно до статті 213 ЦК України. У частинах третій та четвертій статті 213 ЦК України визначаються загальні способи, що застосовуватимуться при тлумаченні, які втілюються в трьох рівнях тлумачення. Перший рівень тлумачення здійснюється за допомогою однакових для всього змісту правочину значень слів і понять, а також загальноприйнятих у відповідній сфері відносин значення термінів. Другим рівнем тлумачення (у разі, якщо за першого підходу не вдалося витлумачити зміст правочину) є порівняння різних частин правочину як між собою, так і зі змістом правочину в цілому, а також з намірами сторін, які вони виражали при вчиненні правочину, а також з чого вони виходили при його виконанні. Третім рівнем тлумачення (при без результативності перших двох) є врахування: (а) мети правочину, (б) змісту попередніх переговорів, (в) усталеної практики відносин між сторонами (якщо сторони перебували раніш в правовідносинах між собою), (г) звичаїв ділового обороту; (ґ) подальшої поведінки сторін; (д) тексту типового договору; (е) інших обставин, що мають істотне значення. Таким чином, тлумаченню підлягає зміст правочину або його частина за правилами, встановленими статтею 213 ЦК України».
У статті 629 ЦК України закріплено один із фундаментів на якому базується цивільне право - обов`язковість договору. Тобто з укладенням договору та виникненням зобов`язання його сторони набувають обов`язки (а не лише суб`єктивні права), які вони мають виконувати. Не виконання обов`язків, встановлених договором, може відбуватися при: (1) розірванні договору за взаємною домовленістю сторін; (2) розірванні договору в судовому порядку; (3) відмові від договору в односторонньому порядку у випадках, передбачених договором та законом; (4) припинення зобов`язання на підставах, що містяться в главі 50 ЦК України; (5) недійсності договору (нікчемності договору або визнання його недійсним на підставі рішення суду) (див., зокрема, постанову Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 09 січня 2019 року в справі № 336/337/16-ц (провадження № 61-2704св18).
Договір як універсальний регулятор приватних відносин, покликаний забезпечити їх регулювання та має бути направлений на встановлення, зміну або припинення приватних прав та обов`язків. За допомогою такого універсального регулятора приватних відносин як договір його сторони можуть регулювати, зокрема, вчинення між сторонами односторонніх правочинів, підстави для односторонньої відмови і коли ці правочини породжують відповідні правові наслідки щодо зміни договору.
У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим (частина третя статті 651 ЦК України).
У цивільному законодавстві закріплено конструкцію «зміна договору» (статті 651 - 654 ЦК України). Вона охоплює собою зміну договору: за згодою (домовленістю) сторін; за рішенням суду; внаслідок односторонньої відмови від договору. Односторонню відмову від договору, яка стосується зміни договору, в тих випадках, коли вона допускається законом або договором, слід кваліфікувати як односторонній правочин, оскільки вона є волевиявленням особи, спеціально спрямованим на зміну цивільних прав та обов`язків (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 26 жовтня 2022 року в справі № 761/13409/15-ц (провадження № 61-31920св18).
Відповідно до частини першої статті 653 ЦК України у разі зміни договору зобов`язання сторін змінюються відповідно до змінених умов щодо предмета, місця, строків виконання тощо.
Зміна договору призводить до зміни зобов`язання в частині, зокрема, предмета, місця, строків виконання (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 травня 2018 року в справі № 541/2246/16-ц (провадження № 61-18545св18).
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 травня 2018 року у справі № 541/2246/16-ц (провадження № 61-18545св18) зроблено висновок по застосуванню статей 638, 651, 653, 654 ЦК України та вказано, що «зміна договору за згодою сторін є правочином, спрямованим на зміну цивільних прав та обов`язків. Під формою зміни договору розуміється форма правочину, на підставі якого відбувається зміна договору. Зміна договору призводить до зміни зобов`язання в частині, зокрема, предмета, місця, строків виконання. У разі зміни договору за взаємною згодою сторін зобов`язання змінюється з моменту досягнення домовленості про зміну договору і втіленні такої зміни в належну форму».
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 вересня 2021 року у справі № 359/5719/17 (провадження № 14-8цс21) зазначено, що:
«13 травня 2019 року Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду в межах справи № 760/17864/16-ц (провадження № 61-699св17) підтвердив раніше сформовану позицію, викладену в постановах від 20 березня 2019 року у справі № 761/20612/15-ц (провадження № 14-39цс19) та від 27 лютого 2019 року у справі № 761/32696/13-ц (провадження № 14-606цс18), яка полягає в тому, що в разі невиконання забудовником належним чином взятих на себе зобов`язань, а також відсутності факту введення будинку в експлуатацію, з урахуванням повної та вчасної сплати пайових внесків, ефективним способом захисту порушених прав є визнання майнових прав на об`єкт інвестування.
Інвестор після виконання ним фінансових зобов`язань за укладеними договорами купівлі-продажу цінних паперів та резервування об`єкта нерухомості (чи аналогічними правочинами, що підтверджують здійснення інвестування) отримує документи, які підтверджують реальність такого правочину та встановлюють для нього його особисті майнові права на конкретний об`єкт нерухомого майна. Для отримання права власності на такий об`єкт нерухомості інвестор має трансформувати свої майнові права у власність шляхом державної реєстрації речових прав на цей об`єкт нерухомості, але виконати це можна лише за умов завершення будівництва новоствореного об`єкта нерухомості відповідно вимог чинного законодавства та прийняття такого нерухомого майна до експлуатації (статті 328, 331 ЦК України).
Отже саме інвестор є особою, яка первісно набуває право власності на об`єкт нерухомого майна, що споруджений за його кошти.
Разом з тим у разі вчинення самочинного будівництва об`єкту нерухомого майна інвестор, рівно як і забудовник, не набуває права власності на об`єкт самочинного будівництва (стаття 376 ЦК України).
Інвестор наділений правами, тотожними правам власника нерухомого майна, пов`язаними зі створенням об`єкту нерухомого майна, а тому в разі порушення його речових прав він має право на звернення до суду за їх захистом шляхом пред`явлення позову про визнання за ним його майнових прав та витребування своєї власності з незаконного володіння іншої особи (статті 392, 388 ЦК України). При цьому не вимагається визнання недійсними нікчемних правочинів, які спрямовані на незаконне заволодіння майном інвестора іншими особами (стаття 228 ЦК України)».
У постанові Верховного Суду України від 03 квітня 2013 року у справі № 6-21цс13 зазначено: «за змістом чч. 1, 3 ст. 575 ЦК України застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи є іпотекою. Відповідно до ч. 2 ст. 583 ЦК України заставодавцем може бути власник речі або особа, якій належить майнове право, а також особа, якій власник речі або особа, якій належить майнове право, передали річ або майнове право з правом їх застави. Правовий аналіз положень ЦК України, Закону України «Про іпотеку» та Закону України «Про іпотечне кредитування, операції з консолідованим іпотечним боргом та іпотечні сертифікати» дозволяє дійти висновку про те, що майнове право, що є предметом застави (іпотеки), - це обумовлене право набуття в майбутньому прав власності на нерухоме майно (право під відкладальною умовою), яке виникає тоді, коли виконані певні, але не всі правові передумови, що є необхідними й достатніми для набуття речового права. Виконання грошових зобов`язань за інвестиційною угодою, а саме повна сплата вартості об`єкта інвестування (стовідсоткова передоплата), свідчить про вчинення дій, спрямованих на виникнення юридичних фактів, необхідних і достатніх для отримання права вимоги переходу права власності на об`єкт будівництва або набуття майнових прав на цей об`єкт. Розпорядження цими правами будь-ким, крім особи інвестора, що вчинив дії щодо набуття права власності на об`єкт будівництва або без його згоди на передачу майнових прав у заставу, порушує права інвестора й не відповідає вимогам ч. 2 ст. 583 ЦК України та ст. 5 Закону України «Про іпотеку» (у редакції, яка була чинною з 23 лютого 2006 року до 25 грудня 2008 року)».
Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частини першої статті 81 ЦПК України).
Згідно з частинами першою-третьою статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Відповідно до частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
У справі, що переглядається,  судом встановлено,  що  20 серпня 2007 року між ТОВ «Форум-Інвест» як виконавцем та ОСОБА_1 як власником облігацій був укладений договір резервування квартири № К19/72 . На виконання умов договору резервування квартири, 23 серпня 2007 року між ОСОБА_1 як покупцем та ТОВ «КУА АПФ «АСД-Менеджмент» як продавцем був укладений договір купівлі-продажу цінних паперів (облігацій) № Б72-1/07. На виконання договору купівлі-продажу, позивач сплатила на користь ТОВ «КУА АПФ «АСД-Менеджмент» 1 317 600 грн, згідно платіжних доручень № 1 від 30 серпня 2007 року, № 3 від 31 серпня 2007 року, № 4 від 04 вересня 2007 року, № 5 від 26 вересня 2007 року, № 1 від 24 березня 2008 року, № 2 та № 3 від 27 березня 2008 року, а ТОВ «КУА АПФ «АСД-Менеджмент», в свою чергу, перерахувало на рахунок в цінних паперах позивача 16 470 іменних безпроцентних облігацій ТОВ «Форум-Інвест».
Судом  встановлено,  що 27 березня 2008 року між ТОВ «Форум-Інвест» та ОСОБА_1 був укладений ще один договір резервування квартири № К19/89 . 27 березня 2008 року між ТОВ «Форум-Інвест» та ОСОБА_1 була підписана додаткова угода № 1 до договору резервування квартири № К19/72 від 20 серпня 2007 року, відповідно до якої сторони домовились про припинення договору резервування квартири № К19/72 від 20 серпня 2007 року, включаючи додаток № 1 до нього. 26 березня 2009 року між ТОВ «Форум-Інвест» та ОСОБА_1 була підписана додаткова угода № 1 до договору резервування квартири № К19/89 від 27 березня 2008 року. На виконання умов додаткової угоди № 1 до договору резервування квартири № К19/89 від 27 березня 2008 року, 26 березня 2009 року між ТОВ «Форум-Інвест» та ОСОБА_1 були підписані Акт пред`явлення облігацій до погашення, згідно якого власник облігацій пред`явив, а емітент прийняв до погашення пакет облігацій у кількості 16 470 шт., а також акт про погашення пакету облігацій, згідно якого власник облігацій передав, а емітент прийняв та здійснив погашення пакету облігацій у кількості 16 470 шт. 26 березня 2009 року між ТОВ «Форум-Інвест» та ОСОБА_1 був підписаний акт прийому-передачі майнових прав, згідно якого на виконання зобов`язань із погашення пакету облігацій емітент передав, а власник облігацій прийняв майнові права на квартиру АДРЕСА_1 , яка знаходиться на 16 - 17 поверхах, кількість кімнат - 4, загальна площа 164,7 кв. м, житлова площа - 85,40 кв. м.
Надані  позивачем докази є достатніми  для  висновку про  виконання ОСОБА_1 своїх договірних зобов`язань інвестора та набуття нею майнових прав на квартиру АДРЕСА_10 , які включають в себе право на отримання цього об`єкту у власність після завершення будівництва та права єдиного і виключного інвестора.
Надаючи оцінку укладеним між ТОВ «Форум-Інвест» та ОСОБА_1 правочинам, а саме: договору резервування квартири № К19/72 від 20 серпня 2007 року, договору резервування квартири № К19/89 від 27 березня 2008 року, додатковій угоді № 1 від 27 березня 2008 року до договору резервування квартири № К19/72 від 20 серпня 2007 року, додатковій угоді № 1 від 26 березня 2009 року до договору резервування квартири № К19/89 від 27 березня 2008 року, акту пред`явлення облігацій до погашення від 26 березня 2009 року, акту прийому-передачі майнових прав від 26 березня 2009 року,  наявні  підстави для  висновку про те, що   ТОВ «Форум-Інвест» та ОСОБА_1 фактично  внесли зміни до  договору  резервування квартири № К19/72 від 20 серпня 2007 року у частині предмета - здійснили заміну раніше зарезервованої квартири № 72 на квартиру АДРЕСА_1 .
З  огляду на  те,   що сплативши  вартість  майнових прав  на  квартиру  шляхом придбання безпроцентних облігацій ТОВ «Форум-Інвест» ще у серпні-вересні 2007 року, позивачка вчинила  дії, спрямовані на виникнення юридичних фактів, необхідних і достатніх для отримання права вимоги переходу права власності на об`єкт будівництва або набуття майнових прав на цей об`єкт.  
Як вбачається  з матеріалів справи, 01 вересня  2005 року  між  ДП  «Житлоінбуд» при Управлінні  державної  охорони України ( сторона -1)  та ТОВ  «Форум-Інвест» (сторона- 2)   укладено  договір  №27-09/05-1,  предметом якого  є  участь  сторони 2 у будівництві  житлового  будинку  з вбудовано-прибудованими  приміщеннями,  автостоянки за адресою:  АДРЕСА_1 . 
Сторона -2 передає  стороні -1 грошові  кошти, цінні  папери або  інші  матеріальні  активи,  а сторона -1 передає  стороні -2  майнові права на  частку житлових  та нежитлових площ  об`єкта  в кількості, що  визначена  переліком  в додатках  до  цього  договору, які є  його  невід`ємною частиною (  п.1.2 договору)  (а.с.180 т.2).
Відповідно  до  додатку №2 до  договору №27-09/05-1 від 01.09.2005,  до  переліку житлових  та нежитлових  площ будинку  за адресою:  АДРЕСА_1 ,  увійшла  квартира  №89 загальною площею  130,70 кв.м. (а.с.184 т.2).
17   грудня  2010  року   між  ДП  «Житлоінбуд» при Управлінні  державної  охорони України  та ТОВ  «Форум-Інвест» укладено додатковий  договір  про  внесення  змін  до   договору   №27-09/05-1 від 01.09.2005,  відповідно  до  якого,  у зв`язку з  отриманням  від  БТІ  м. Києва  обмірів фактично  збудованого  житла по  АДРЕСА_1   від  03.12.2010, сторони  дійшли згоди внести зміни до  адресного  переліку квартир ( додаток №1) (а.с.196 т.2).
Відповідно  до  додатку №1 до  договору №27-09/05-1 від 01.09.2005,  до  адресного переліку квартир  та нежитлових приміщень по  АДРЕСА_1 , що передаються  виконавцем  пайовику,  включено  квартиру  №89   загальною площею  158,80 кв.м. (а.с.197  т.2).
 14 березня  2011  року  між   ДП  «Житлоінбуд» при Управлінні  державної  охорони України ( сторона  -1), ТОВ  «Форум-Інвест»  (сторона-2)  та ТОВ  «Проект К» (сторона 3)  укладено  договір  №2-01/11,  за умовами якого  сторони домовились   про внесення  наступних  змін  та доповнень до  договору №27-09/05-1 від 01.09.2005:  ввести сторону  -3 в основний договір  та передати  стороні-3 усі права  сторони-2  за основним  договором,  додатком  №2 від 14 січня  2011  року  до основного  договору в частині  об`єкту  інвестування  зазначеного  в додатку №1 до  цього  договору  від 14 березня  2011 (а.с. 198 т.2). 
Відповідно  до  додатку №1 до  договору №2-01/11 від  14 березня  2011  року,   квартира  №89 загальною площею 158,80 кв.м серед переліку об`єктів інвестування по житловому будинку за адресою АДРЕСА_1   відсутня (а.с.200  т.2).
19  квітня  2011  року між ТОВ  «Проект  К» та ПАТ  «КБ  «Хрещатик»  укладено  договір  іпотеки №01-47/1-11/1,  відповідно  до  умов   якого  ТОВ  «Проект К»  передало  банку  в іпотеку майнові права на  отримання  у власність  ряду  квартир в будинку  по АДРЕСА_1 . 
В додатку №1 до  вказаного  договору  іпотеки №01-47/1-11/1 від 19 квітня  2011  року  квартира  №89 загальною площею 158,80 кв.м , в житловому будинку за адресою АДРЕСА_1   відсутня.
30 червня  2011  року  ДП  «Житлоінбуд» при Управлінні  державної  охорони України ( сторона  -1), ТОВ  «Форум-Інвест»  (сторона-2)  та ТОВ  «Проект К» (сторона 3)   уклали додатковий договір  про  внесення  змін  до  договору  №2-01/11  від 14.03.2011 року,  за яким сторони домовились   викласти Договір  №2-01/11 від 14 березня  2011 року  у новій редакції (а.с.224 т.2).
Відповідно  до  додатку №1 (нова редакція)  до  договору №2-01/11 від  14 березня  2011  року,   квартира  №89 загальною площею 158,80 кв.м, увійшла до переліку об`єктів інвестування по житловому будинку за адресою АДРЕСА_1   (а.с.226  т.2).
30 червня  2011  року  між  ТОВ  «Проект  К» та ПАТ  «КБ  «Хрещатик»  укладено  договір  про  внесення  змін  №1 до  договору іпотеки №01-47/1-11/1 від  19.04.2011,  відповідно  до  умов   якого   квартира  №89 загальною площею 158,80 кв.м , в житловому будинку за адресою АДРЕСА_1 ,  увійшла   до переліку   квартир, які  передано  в іпотеку банку.  
Доказів отримання  від  ОСОБА_1   на  передачу майнових  прав  на  квартиру АДРЕСА_1 ТОВ  «Проект К», а потім в іпотеку ПАТ  «КБ  «Хрещатик» матеріали справи не  містять. 
Звертаючись до  суду  з позовом  про  визнання  недійсним договору  іпотеки ОСОБА_1    посилалась на  те, що  вона  не надавала   згоди на  вчинення  будь-яких дій, пов`язаних  з розпорядженням  майновими правами  на  проінвестовану  нею квартиру  АДРЕСА_1 , а тому передача майнових прав  на  цю  квартиру в іпотеку суперечить  законодавству,  що  є підставою для  визнання  частково  недійсним  договору  іпотеки. 
Відповідно до частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.
Заставодавцем може бути власник речі або особа, якій належить майнове право, а також особа, якій власник речі або особа, якій належить майнове право, передали річ або майнове право з правом їх застави (частина друга статті 583 ЦК України).
У статті 5 Закону України «Про іпотеку» (у редакції, яка була чинною на час укладення договору іпотеки) було указано вичерпний перелік об`єктів, які могли бути предметом іпотеки за іпотечним договором.
Предметом іпотеки можуть бути один або декілька об`єктів нерухомого майна за таких умов: нерухоме майно належить іпотекодавцю на праві власності або на праві господарського відання, якщо іпотекодавцем є державне або комунальне підприємство, установа чи організація; нерухоме майно може бути відчужене іпотекодавцем і на нього відповідно до законодавства може бути звернене стягнення; нерухоме майно зареєстроване у встановленому законом порядку як окремий виділений у натурі об`єкт права власності, якщо інше не встановлено цим Законом.
Предметом іпотеки також може бути об`єкт незавершеного будівництва або інше нерухоме майно, яке стане власністю іпотекодавця після укладення іпотечного договору, за умови, що іпотекодавець може документально підтвердити право на набуття ним у власність відповідного нерухомого майна в майбутньому.
З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1   , виконавши взяті на себе зобов`язання за договором резервування спірної квартири, додаткових угод до нього, а також договору купівлі-продажу цінних паперів, набула майнових прав на квартиру №89 загальною площею 158,80 кв.м , в житловому будинку за адресою АДРЕСА_1 .  
Розпорядження цими правами будь-ким, крім особи інвестора, що вчинив дії щодо набуття права власності на об`єкт будівництва або без його згоди на передачу майнових прав у заставу, порушує права інвестора й не відповідає вимогам частини другої статті 583 ЦК України та статті 5 Закону України «Про іпотеку». 
Суд першої інстанції   дійшов  правильного  висновку про те, що майнові права на нерухоме майно, зокрема квартиру  АДРЕСА_1 , не  могли  були предметом  іпотеки за договором  іпотеки  №91-47/1-07/1 від  24 грудня  2007 року, оскільки  на  час його  укладення  статті 5 Закону  України «Про іпотеку»  не  визначала  майнові права як предмет іпотеки. Доводи   відповідачів про  нікчемність   договору  резервування   квартири  №К19/89  від  27.03.2008, з  огляду  на  перебування  майнових прав на  цю квартиру  в іпотеці банку,  є необґрунтованими.    
За таких обставин суд першої інстанції дійшов   правильного  висновку про  задоволення  позову  в частині  визнання недійсним вказаного договору  іпотеки в частині передачі в іпотеку майнових прав на квартиру №89 загальною площею 158,80 кв.м , в житловому будинку за адресою АДРЕСА_1 . з підстав того, що, укладаючи даний договір іпотеки, іпотекодавець ТОВ «Проект К» не було власником предмета іпотеки - майнових прав на спірну квартиру та не мало згоди власника, позивача у справі, на передачу цих майнових прав в іпотеку.
Судом  встановлено,  що  18  грудня  2017 року  між  ПАТ  «КБ  «Хрещатик» та ТОВ  «ФК  «Локо» були укладені  договір  №2017/15-Ю про  відступлення  (купівлю-продаж) прав вимоги  і договір  №2017/8-Ф-1 про  відступлення  прав вимоги за  договором  іпотеки №01-47/1-11/1  від 19.04.2011,  що  укладений між   ПАТ «КБ «Хрещатик» та ТОВ  «Проект К», та посвідчений приватним нотаріусом  Київського   міського  нотаріального  округу  Мельником  Р. П. за  реєстровим №681. 
17  серпня  2018 року   ТОВ  «ФК  «Локо» звернулось  до   Уповноваженої  особи  Фонду гарантування  вкладів  фізичних осіб  ПАТ  «Банк Форум»  з клопотанням, в якому повідомило, що  при реалізації    своїх прав як нового  кредитора  та іпотекодержателя,  виявилося,  що претензії   на  предмети іпотеки ( майнові права  на  квартири  89 , 20, 9 по АДРЕСА_1 ) мають  треті особи.  На  сьогоднішній  день   між ТОВ  «ФК  «Локо» та цими особами, зокрема з  ОСОБА_1 , тривають  судові процеси (а.с.  129  т. 3).    
25 вересня 2018 року   ТОВ «ФК  «Локо» (продавець)  в особі  директора  Казюлькіна   Р. А.  та  ОСОБА_3 ( покупець)  укладено  договір  купівлі-продажу   квартири  АДРЕСА_1 (а.с.136 т.3).
25 вересня  2018 року  між  ОСОБА_3 та АТ КБ  «ПриватБанк» було  укладено  іпотечний договір, посвідчений приватним нотаріусом   Київського міського  нотаріального  округу  Гречаною  Р. Т.  та зареєстрований в реєстрі  за №986. 
За  відсутності надання  ОСОБА_1 , яка вчинила  необхідні і достатні  дії для отримання права вимоги переходу права власності на об`єкт будівництва та  набуття майнових прав на цей об`єкт, згоди на  укладення вказаного  договору  іпотеки,  суд  першої інстанції  дійшов правильного висновку про наявність  правових  підстав для  визнання  вказаного  договору  недійсним.
Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (частина друга статті 328 ЦК України, у редакції, чинній на момент виникнення спірних відносин).
Якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до статті 388 цього Кодексу майно не може бути витребуване у нього (частина перша статті 330 ЦК України).
Виникнення права власності у добросовісного набувача відбувається за таких умов: факт відчуження майна; майно відчужене особою, яка не мала на це права; відчужене майно придбав добросовісний набувач; відповідно до статті 388 ЦК, майно, відчужене особою, яка не мала на це право, не може бути витребуване у добросовісного набувача (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 20 березня 2019 року в справі № 521/8368/15-ц (провадження № 61-17779св18).
Власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним (стаття 387 ЦК України).
Віндикаційний позов - це вимога про витребування власником свого майна з чужого незаконного володіння. Тобто позов неволодіючого власника до володіючого невласника. Віндикаційний позов заявляється власником при порушенні його правомочності володіння, тобто тоді, коли майно вибуло з володіння власника: (а) фізично - фізичне вибуття майна з володіння власника має місце у випадку, коли воно в нього викрадене, загублене ним тощо; (б) «юридично» - юридичне вибуття майна з володіння має місце, коли воно хоч і залишається у власника, але право на нього зареєстровано за іншим суб`єктом (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 30 липня 2020 року в справі № 752/13695/18 (провадження № 61-6415св19).
У постанові Великої палати Верховного Суду від 15 травня 2019 року в справі № 522/7636/14-ц (провадження № 14-636цс18) вказано, що: «за змістом статті 388 ЦК України майно, яке вибуло з володіння власника на підставі рішення суду, ухваленого щодо цього майна, але надалі скасованого, вважається таким, що вибуло з володіння власника поза його волею. Саме такий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 24 червня 2015 року (провадження № 6-251цс15). Цей висновок також був неодноразово підтриманий і Великою Палатою Верховного Суду, зокрема у постановах від 05 грудня 2018 року (провадження № 14-247цс18 та № 14-179цс18)».
Рішення суду про витребування нерухомого майна з чужого незаконного володіння є таким рішенням і передбачає внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. У разі задоволення позовної вимоги про витребування нерухомого майна з чужого незаконного володіння суд витребує таке майно на користь позивача, а не зобов`язує відповідача повернути це майно власникові. Таке рішення суду є підставою для внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запису про державну реєстрацію за позивачем права власності на нерухоме майно, зареєстроване у цьому реєстрі за відповідачем. Задоволення вимоги про витребування нерухомого майна з незаконного володіння особи, за якою воно зареєстроване на праві власності, відповідає речово-правовому характеру віндикаційного позову та призводить до ефективного захисту прав власника. У тих випадках, коли має бути застосована вимога про витребування майна з чужого незаконного володіння, вимога власника про визнання права власності чи інші його вимоги, спрямовані на уникнення застосування приписів статей 387 і 388 ЦК України, є неефективними. Власник з дотриманням вимог статей 387 і 388 ЦК України може витребувати належне йому майно від особи, яка є останнім його набувачем, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене до того, як воно потрапило у володіння останнього набувача. Для такого витребування оспорювання наступних рішень органів державної влади чи місцевого самоврядування, договорів, інших правочинів щодо спірного майна і документів, що посвідчують відповідне право, не є ефективним способом захисту права власника (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16 (провадження № 14-208цс18).
Метою віндикаційного позову є забезпечення введення власника у володіння майном, якого він був незаконно позбавлений. У випадку позбавлення власника володіння нерухомим майном означене введення полягає у внесенні запису про державну реєстрацію за власником права власності на нерухоме майно (див. принцип реєстраційного підтвердження володіння нерухомістю у пункті 89 постанови Великої Палати Верховного Суду від 4 липня 2018 року у справі № 653/1096/16-ц). Однією з підстав державної реєстрації права власності на нерухоме майно є рішення суду, яке набрало законної сили, щодо права власності на це майно (пункт 9 частини першої статті 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»). Цей припис слід розуміти так, що рішення суду про витребування з незаконного володіння відповідача нерухомого майна саме по собі є підставою для внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запису про державну реєстрацію за позивачем права власності на нерухоме майно, зареєстроване у цьому реєстрі за відповідачем. На підставі такого рішення суду для внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запису про державну реєстрацію за позивачем права власності на нерухоме майно, зареєстроване у цьому реєстрі за відповідачем, не потрібно окремо скасовувати запис про державну реєстрацію права власності за відповідачем. Відтак, пред`явлення власником нерухомого майна вимоги про скасування рішень, записів про державну реєстрацію права власності на це майно за незаконним володільцем не є необхідним для ефективного відновлення його права (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 07 листопада 2018 року у справі № 488/5027/14-ц (провадження № 14-256цс18).
Рішення суду про витребування нерухомого майна з чужого незаконного володіння є таким рішенням і передбачає внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. У разі задоволення позовної вимоги про витребування нерухомого майна з чужого незаконного володіння суд витребує таке майно на користь позивача, а не зобов`язує відповідача повернути це майно власникові. Таке рішення суду є підставою для внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запису про державну реєстрацію за позивачем права власності на нерухоме майно, зареєстроване у цьому реєстрі за відповідачем. Задоволення вимоги про витребування нерухомого майна з незаконного володіння особи, за якою воно зареєстроване на праві власності, відповідає речово-правовому характеру віндикаційного позову та призводить до ефективного захисту прав власника. У тих випадках, коли має бути застосована вимога про витребування майна з чужого незаконного володіння, вимога власника про визнання права власності чи інші його вимоги, спрямовані на уникнення застосування приписів статей 387 і 388 ЦК України, є неефективними. Власник з дотриманням вимог статей 387 і 388 ЦК України може витребувати належне йому майно від особи, яка є останнім його набувачем, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене до того, як воно потрапило у володіння останнього набувача. Для такого витребування оспорювання наступних рішень органів державної влади чи місцевого самоврядування, договорів, інших правочинів щодо спірного майна і документів, що посвідчують відповідне право, не є ефективним способом захисту права власника (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16 (провадження № 14-208цс18).
Відповідно до усталеної практики Великої Палати Верховного Суду якщо позивач вважає, що його право порушене тим, що право власності зареєстроване за відповідачем, то належним способом захисту є віндикаційний позов, оскільки його задоволення, тобто рішення суду про витребування нерухомого майна із чужого незаконного володіння, є підставою для внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Натомість вимоги про скасування рішень, записів про державну реєстрацію права власності на це майно за незаконним володільцем не є необхідним для ефективного відновлення його права. Задоволення віндикаційного позову є підставою для внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Водночас такий запис вноситься виключно в разі, якщо право власності на нерухоме майно зареєстроване саме за відповідачем, а не за іншою особою (див. пункти 84, 85 постанови Великої Палати Верховного Суду від 09 листопада 2021 року у справі № 466/8649/16-ц (провадження № 14-93цс20).
Перешкод для застосування механізму статті 388 ЦК України  судом   не встановлено. Тому суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність підстав для задоволення позову в частині вимоги про витребування майна з чужого незаконного володіння.
Апеляційний суд звертає увагу, що законність втручання в цій справі обумовлена тим, що право власності є конституційним правом особи, передбаченим статтею 41 Конституції України, воно є непорушним та набувається в порядку, визначеному законом. Законний власник не втрачає право власності на належне йому майно, якщо воно вибуває з його володіння без належної на те законної підстави чи не з його волі, тому таке право підлягає захисту. Легітимною метою (виправданістю втручання загальним інтересом) є необхідність захисту гарантованого Конституцією України права законного володільця, майно якого вибуло з його володіння без відповідної на те правової підстави чи не з його волі. Що стосується принципу пропорційності, то апеляційний суд уважає, що: 1) можливість втручання у право кінцевого набувача майна, яке вибуло з володіння власника без відповідної правової підстави, чи не з його волі прямо передбачене ЦК України (статті 387, 388); 2) закон безпосередньо врегулював, що добросовісний набувач не набуває право власності на відчужене йому майно, яке вибуло із володіння власника поза його волею; 3) майнове право добросовісного набувача захищено передбаченим статтею 661 ЦК України механізмом відшкодування завданих йому збитків у зв`язку з витребуванням у нього за рішенням суду майна (товару).
З  огляду  на те,  що  відчуження спірного майна відбулось без волевиявлення законної власниці майнових прав  на підставі  договору  іпотеки,  який  в силу  закону, не передбачав   можливості передання  в іпотеку майнових прав на  об`єкт нерухомого майна,  а в подальшому  - на підставі договору  іпотеки, який було  визнано  судом недійсним, витребування такого майна на користь законного власника від останнього набувача є пропорційним втручанням у право власності останнього, яке ґрунтується на законі, переслідує легітимну мету та є необхідним у демократичному суспільстві.
 Суд першої інстанції  надав належну  правову оцінку доводам    відповідачів про  пропуск позивачем  строку  звернення  до  суду  з даним позовом, з огляду  на  відсутність  доказів  того, що  ОСОБА_1  станом  на 15.11.2013  була  обізнана  про  підписання   акту від 12.07.2011  готовності житлового  будинку  до  експлуатації, а тому  з  цього  часу могла  дізнатися  про  те, що  належні  їй  майнові  права на  спірне  нерухоме майно  було  передано  в іпотеку   банку   19 квітня  2011  року. 
Наведені в обґрунтування апеляційних скарг інші доводи були предметом дослідження у суді першої інстанції із наданням відповідної правової оцінки, вони не можуть бути підставами для скасування оскаржуваних  судових рішень, оскільки не підтверджуються матеріалами справи.
Відповідно  до  ч. 1 ст. 375  ЦПК  України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
За таких підстав колегія суддів вважає за необхідне залишити апеляційну  скаргу без задоволення, а ухвалені  по  справі  рішення та додаткове  рішення  суду першої інстанції без змін, оскільки доводи апеляційних скарг висновків суду не спростовують.
Керуючись ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК  України,  апеляційний  суд
 
постановив:
 
Апеляційну  скаргу  Товариства з обмеженою  відповідальністю   «Фінансова  компанія «ЛОКО»   залишити без задоволення. 
Апеляційну  скаргу  ОСОБА_3    залишити без задоволення. 
Рішення Святошинського районного суду міста  Києва від 15 серпня 2022 року в частині   задоволення  позову  ОСОБА_1 , правонаступником  якої є  ОСОБА_2 ,  про  визнання недійсними договорів іпотеки та витребування майна залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повне судове рішення  складено  20.06.2025.

Суддя-доповідач                                                     Г. М. Кирилюк 
 
Судді:                                                                       І. М. Рейнарт  
 
                                                                                  Т. І. Ящук