ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
20 серпня 2025 року
м. Київ
справа № 727/6140/22
провадження № 51-2266 км 23
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого                                                                               ОСОБА_1 ,
суддів                                                                                            ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:
секретаря судового засідання                                              ОСОБА_4 ,
прокурора                                                                                    ОСОБА_5 ,
захисника (у режимі відеоконференції)                             ОСОБА_6 ,
засудженої (у режимі відеоконференції)                           ОСОБА_7 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу прокурора ОСОБА_8 на ухвалу Івано-Франківського апеляційного суду від  03  лютого 2025 року в кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12022260000000102 від 01 квітня 2022  року, за обвинуваченням
ОСОБА_7 ,ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки Республіки Молдова, яка проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 Кримінального кодексу України (далі - КК України).
Зміст судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
За вироком Шевченківського міського суду м. Чернівців від 07 вересня 2022 року ОСОБА_7 визнана винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України, та призначено покарання із застосуванням ст. 69 цього Кодексу у виді штрафу в розмірі 8000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 136 000 грн, без застосування додаткового покарання. Вирішено питання щодо речових доказів.
Чернівецький апеляційний суд 11 січня 2023 року апеляційну скаргу прокурора задовольнив частково, вирок Шевченківського міського суду м.  Чернівців від 07  вересня 2022 року скасував у частині призначеного покарання та ухвалив свій, яким призначив ОСОБА_7 за ч. 3 ст. 332 КК України покарання із  застосуванням ст. 69 цього Кодексу у виді позбавлення волі на строк 5 років без позбавлення права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю та без конфіскації майна. На підставі статей 75, 76 КК України звільнив ОСОБА_7 від відбування призначеного основного покарання з випробуванням на  строк 3 роки. У решті вирок суду першої інстанції залишив без змін.
Верховний Суд постановою від 05 липня 2023 року касаційну скаргу прокурора задовольнив, вирок Чернівецького апеляційного суду від 11 січня 2023 року скасував і призначив новий розгляд у суді апеляційної інстанції.
Івано-Франківський апеляційний суд ухвалою від 30 листопада 2023 року апеляційну скаргу прокурора задовольнив частково, вирок Шевченківського районного суду міста Чернівців від 07 березня 2022 року скасував і призначив новий розгляд у суді першої інстанції.
Вироком Шевченківського міського суду м. Чернівців від 07 вересня 2024 року ОСОБА_7 визнана винуватою у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України та призначено їй покарання, із  застосуванням положень ст. 69 КК України у виді штрафу у розмірі 11000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 187 000 грн.
За встановлених судом фактичних обставин, детально викладених у вироку місцевого суду, ОСОБА_7 за попередньою змовою з ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , матеріали відносно яких виділено в окреме кримінальне провадження, достовірно знаючи про обмеження щодо виїзду громадян України чоловічої статі за кордон на період дії воєнного стану, з метою особистого збагачення організували незаконне переправлення осіб через державний кордон України до Республіки Румунія.
У період часу з 05 квітня по 11 квітня 2022 року ОСОБА_7 підшукала ОСОБА_11 , який будучи особою, якій на період дії правового режиму воєнного стану, мав намір виїхати за межі території України поза пунктом пропуску за попередньо обумовлену суму грошових коштів в розмірі 4500 доларів США.
Надалі, 11 квітня 2022 року близько 10:00 ОСОБА_9 за попередньою змовою з  ОСОБА_10 , діючи відповідно до вказівок ОСОБА_7 , прибули на АЗС «PP-Oil», що знаходиться в с. Остриця Чернівецького району Чернівецької області по вул.  Чернівецька, б. № 8, де зустрівшись з ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , обумовили обставини незаконного переправлення ОСОБА_11 через державний кордон України поза пунктом пропуску за грошову винагороду.
Обговоривши деталі такого переправлення, ОСОБА_10 в присутності ОСОБА_9 , знаходячись на вказаній вище АЗС, в салоні автомобіля марки «Volkswagen Tiguan», державний номерний знак НОМЕР_1 , отримав від ОСОБА_11 грошові кошти в розмірі 4500 доларів США, в якості оплати за послугу незаконного переправлення останнього через державний кордон України в Республіку Румунія. Після вказаних дій ОСОБА_10 та ОСОБА_9 були затримані працівниками поліції.
Ухвалою Івано-Франківського апеляційного суду від 03 лютого 2025 року апеляційну скаргу прокурора залишено без задоволення, вирок Шевченківського районного суду міста Чернівців від 07 березня 2024 року стосовно ОСОБА_7 залишено без змін.
Вимоги та узагальнені доводи осіб, які подали касаційні скарги
У касаційній скарзі прокурор, посилаючись на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженої, просить ухвалу апеляційного суду скасувати і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.
На обґрунтування доводів касаційної скарги зазначає, що апеляційний суд безпідставно застосував положення ст. 69 КК України. Наголошує, що поза увагою апеляційного суду залишилися доводи апеляційної скарги прокурора про відсутність обставини, яка пом`якшує покарання, - активне сприяння розкриттю злочину. Звертає увагу, що апеляційний суд не врахував вказівки Верховного Суду про те, що визнання цієї обставини, яка пом`якшує покарання ОСОБА_7 , протирічить матеріалам справи. Вважає, що суд апеляційної інстанції належним чином не врахував тяжкість злочину, вчиненого під час дії воєнного стану, та його обставин, а також те, що засуджена фактично була організатором злочину. Вказує, що апеляційний суд не дотримався практики Верховного Суду, а ухвала цього суду апеляційної інстанції не відповідає положенням статей 419, 439 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК України).
Письмових заперечень на касаційну скаргу прокурора до Верховного Суду не надходило.
Позиції учасників судового провадження
Прокурор підтримала касаційну скаргу, просила скасувати ухвалу апеляційного суду та призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.
Сторона захисту заперечувала проти задоволення касаційної скарги сторони обвинувачення, просила рішення апеляційного суду залишити без зміни.
Мотиви Суду
Заслухавши доповідь судді, обговоривши доводи, наведені в касаційній скарзі, перевіривши матеріали кримінального провадження, колегія суддів дійшла таких висновків.
Відповідно до приписів ст. 438 КПК України підставами для скасування або зміни судового рішення судом касаційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення і особі засудженого.
Згідно зі ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги. При цьому наділений повноваженнями лише щодо перевірки правильності застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в  оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи  іншого доказу.
Як визначено ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є  рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Зі змісту положень ст. 419 КПК України вбачається, що в ухвалі суду апеляційної інстанції, крім іншого, має бути зазначено узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу, а при залишенні апеляційної скарги без задоволення -  підстави, з яких апеляційну скаргу визнано необґрунтованою, викладаються докази, що спростовують її доводи.
Так, у цьому провадженні висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого їй злочину та кваліфікація дій засудженої в касаційному порядку не оспорюються, у той же час прокурор фактично порушує питання про недотримання судом апеляційної інстанцій визначених законом вимог, що стосуються призначення покарання.
З матеріалів справи убачається, що Шевченківський районний суд м.  Чернівців від 07 вересня 2022 року визнав ОСОБА_7 винуватою у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України, та  призначив їй покарання на підставі ст. 69 КК України у виді штрафу у розмірі 8000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Не погоджуючись з указаним рішенням, прокурор звернувся з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, зокрема, вказував, що місцевий суд безпідставно застосував положення ст. 69 КК України.
За результатом розгляду вказаної апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції скасував вирок Шевченківського районного суду м. Чернівців від 07 вересня 2022  року стосовно ОСОБА_7 в частині призначеного покарання. Ухвалив новий вирок, яким ОСОБА_7 визнав винуватою у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України, та призначив їй покарання із  застосуванням ст. 69 КК України у виді 5 років позбавлення волі без позбавлення права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю та без конфіскації майна. На підставі ст. 75 КК України звільнив останню від відбування призначеного їй покарання, з іспитовим строком тривалістю 3 роки за умови, що вона протягом іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на неї обов`язки, передбачені ст. 76 КК України.
На вказаний вирок апеляційного суду сторона обвинувачення подала касаційну скаргу, в якій просила скасувати рішення апеляційного суду та призначити новий розгляд в суді апеляційної інстанції. Водночас в цій скарзі автор касаційної скарги посилався на неправильне застосування закону України про  кримінальну відповідальність, а саме порушував питання про безпідставне застосування лише приписів ст. 75 КК України. У той же час щодо безпідставного застосування положень ст. 69 КК України будь-яких доводів не висловлював.
За результатом касаційного перегляду, Верховний Суд задовольнив касаційну скаргу прокурора, вирок Чернівецького апеляційного суду від 11 січня 2023 року скасував і призначив новий розгляд у суді апеляційної інстанції, оскільки дійшов висновку, що в цьому випадку застосування інституту звільнення від відбування призначеного покарання з випробуванням не відповідає принципам законності та справедливості покарання.
У свою чергу Чернівецький апеляційний суд ухвалою від 30 листопада 2023 року апеляційну скаргу прокурора задовольнив частково, вирок Шевченківського районного суду м. Чернівці від 7 вересня 2022 року стосовно ОСОБА_7 скасував, призначив новий судовий розгляд в суді першої інстанції. В  мотивування свого рішення зокрема зазначив, що місцевий суд, ухвалюючи вирок, допустився істотних суперечностей в частині встановлених судом фактичних обставин вчиненого ОСОБА_7 злочину та дійшов висновку, що за тих самих обставин призначене обвинуваченій покарання у виді штрафу у розмірі 8 тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян без застосування додаткового покарання є м`яким.
Шевченківський районний суд м. Чернівців вироком від 07 березня 2024 року ОСОБА_7 визнав винуватою у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України, та призначив покарання із застосуванням положень ст. 69 КК України у виді штрафу у розмірі 11000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Не погоджуючись з цим вироком, прокурор подав апеляційну скаргу, в якій посилався на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність. Стверджував, що застосування положень ст. 69 КК України в цьому випадку призвело до невідповідності призначеного покарання ОСОБА_7 ступеню тяжкості кримінального правопорушення. 
Апеляційний суд за результатом розгляду апеляційної скарги вирок Шевченківського районного суду від 07 березня 2024 року стосовно ОСОБА_7 залишив без змін.
Як зазначалося вище та убачається з матеріалів справи, наразі у касаційній скарзі у цьому провадженні висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_7 у  вчиненні інкримінованого їй злочину та кваліфікація дій засудженої в касаційному порядку не оспорюються, у той же час прокурор фактично порушує питання про неправильне застосування судом апеляційної інстанції закону України про кримінальну відповідальність, зокрема безпідставного застосування положень ст.  69 КК України, що вплинуло на невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженої. Водночас в попередній касаційній скарзі таких доводів прокурора не було.
Разом з тим, Верховний Суд у своїх рішеннях неодноразово зазначав, що суди першої та апеляційної інстанцій під час нового розгляду справи мають дотримуватися статей 409, 416 та 421 КПК України.
Так, у постанові об`єднаної палати Касаційного кримінального суду від 23 вересня 2019 року (справа № 728/2724/16-к, провадження № 51-7543 кмо 18) зроблено висновок щодо застосування норм права, згідно з яким у разі встановлення апеляційним судом істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які є підставами для скасування вироку чи ухвали суду і призначення нового розгляду в суді першої інстанції, відповідно до статей 370, 419, ч. 2 ст. 416 КПК України він не може залишити поза увагою доводи, викладені в апеляційній скарзі прокурора чи потерпілого, щодо необхідності застосування закону про більш тяжке кримінальне правопорушення або посилення покарання, інакше це призведе до неможливості застосування такого закону під час нового розгляду в суді першої інстанції.
У рішенні Суду також зазначено, що, перевіривши обґрунтованість відповідних доводів прокурора чи потерпілого в апеляційних скаргах, апеляційний суд, крім випадку, якщо знайде їх неспроможними, під час скасування оскарженого судового рішення з підстав істотних порушень кримінального процесуального закону і призначення нового розгляду в суді першої інстанції повинен також указати на неправильність чи передчасність висновків суду в судовому рішенні, яке скасовується, про застосування або незастосування того чи іншого закону про кримінальну відповідальність чи призначення того чи іншого покарання як на  додаткову підставу для скасування судового рішення.
Із назви та змісту ст. 421 КПК України вбачається, що погіршення становища особи можливе виключно за умови, якщо з цих підстав подали апеляційну скаргу прокурор, потерпілий чи його представник, а відповідно до  ст.  416 КПК України таке погіршення може мати місце тільки, якщо вирок було скасовано з цих підстав (або також із цих підстав).
Водночас положеннями ст. 439 КПК України визначено, що після скасування вироку або ухвали судом касаційної інстанції суд першої або апеляційної інстанції здійснює судове провадження згідно із загальними вимогами, передбаченими цим Кодексом, в іншому складі суду. При новому розгляді у суді першої чи  апеляційної інстанції застосування суворішого покарання або закону про більш тяжке кримінальне правопорушення допускається тільки за умови, що вирок було скасовано у зв`язку з необхідністю застосування закону про більш тяжке кримінальне правопорушення або посилення покарання за скаргою прокурора, потерпілого чи його представника, а також якщо при новому розгляді буде встановлено, що обвинувачений вчинив більш тяжке кримінальне правопорушення, або якщо збільшився обсяг обвинувачення.
Відповідно до Відповідно до ст. 69 КК України за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків, визначених цим Кодексом, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення. У цьому випадку суд не має права призначити покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої для такого виду покарання в Загальній частині цього Кодексу.
Вирішення цих питань належить до дискреційних повноважень суду, що розглядає кримінальне провадження по суті, який і повинен з урахуванням усіх перелічених вище обставин визначити вид і розмір покарання та ухвалити рішення.
Як вже зазначалося вище, за результатом нового розгляду суд першої інстанції, визнавши ОСОБА_7 винуватою у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст.  332  КК України, застосував положення ст. 69 КК України та призначив покарання у  виді штрафу у розмірі 11000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 187 000 грн.
Призначаючи таке покарання, місцевий суд, з яким погодився суд апеляційної інстанції, визнав обставинами, що пом`якшують покарання повне визнання вини, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, щире каяття, яке виразилося у тому, що в судовому засіданні обвинувачена висловила жаль з приводу вчиненого, надання посильної грошової допомоги Збройним силам України (далі - ЗСУ). 
Отже, за результатом судового розгляду суд першої інстанції, враховуючи наявність декількох обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченої та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого нею кримінального правопорушення, відсутність обставин, що обтяжують покарання, з урахуванням даних про особу, дійшов висновку про призначення ОСОБА_7 покарання за ч. 3 ст.  332 КК України із застосуванням вимог частин 1, 2 ст. 69 КК України у виді штрафу без застосування додаткового покарання.
У той же час хоча і є слушними доводи прокурора про те, що апеляційний суд, посилаючись на активне сприяння розкриттю злочину як на обстану, яка пом`якшує покарання, не зазначив, у чому ж саме полягала активність та ініціативність ОСОБА_7 у сприянні правоохоронним органам, проте, зважаючи на обмеження, передбачені положеннями статей 416, 421 КПК України щодо заборони погіршення становища обвинуваченого, яка виникає після скасування рішення місцевого суду і яка продовжує діяти на весь наступний період кримінального провадження стосовно особи, а також за наявності в цьому випадку інших обставин, які пом`якшують покарання, - визнання вини, та  щире каяття, даних про особу, вказане не впливає на правильність прийнятого рішення про застосування приписів ст. 69 КК України.
Щодо призначеного реального покарання у виді штрафу, то Суд також ураховує, що ОСОБА_7 раніше не судима, має постійне місце проживання, самостійно виховує і утримує трьох неповнолітніх дітей; доглядає матір, яка є  особою з інвалідністю ІІ групи; за місцем проживання характеризується позитивно; на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває; внесла добровільну посильну грошову допомогу на рахунок ЗСУ в сумі 20000 грн, за що отримала подяку командування української добровольчої армії; брала участь в  заходах волонтерського осередку, діяльність якого спрямована на допомогу в  забезпеченні ЗСУ; фактично виконала судові рішення та сплатила штраф у розмірі 187000 грн; за тривалий час після події, яка відбулась у 2022 році, нових злочинів не вчиняла. 
Тож доводи касаційної скарги прокурора в цій частині не є слушними.
Враховуючи те, що під час касаційного розгляду не встановлено істотних порушень  вимог кримінального процесуального закону або невідповідності призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та  особі  засудженого, які би були безумовними підставами для скасування або зміни оскаржених судових рішень, касаційна скарга захисника задоволенню не підлягає.
Керуючись статтями 376, 433, 434, 436, 441, 442 КПК України, Суд
ухвалив:
Ухвалу Івано-Франківського апеляційного суду від 03 лютого 2025 року стосовно ОСОБА_7 залишити без зміни, а  касаційну скаргу прокурора ОСОБА_8 - без задоволення.
Постанова Верховного Суду набирає законної сили з моменту проголошення, є  остаточною та  оскарженню не підлягає.
Судді:
 
ОСОБА_1                             ОСОБА_2                                    ОСОБА_3