ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/5159/25 Справа № 185/7272/24 	  	Суддя у 1-й інстанції - Федотова В. М. Суддя у 2-й інстанції - Гапонов А. В.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

       17 червня 2025 року                                                                м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі:

головуючого-судді Гапонова А.В.
суддів Новікової Г.В., Никифоряка Л.П.

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи у м. Дніпро цивільну справу за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Новий Колектор» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, 
- за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Новий Колектор», 
на рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 13 лютого 2025 року,- 
ВСТАНОВИВ:
ІСТОРІЯ СПРАВИ
09.07.2024 року ТОВ «Новий Колектор» звернулось до Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
У листопаді 2024 року Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області направив до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська вищевказану цивільну справу.
В обґрунтування позову представник позивача зазначив, що 14.08.2018 року між ТОВ «Споживчий центр» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 14.08.2018-100000007, який було підписано електронним підписом відповідача, відтвореного шляхом використання одноразового ідентифікатора, надісланого на номер мобільного телефону відповідача. 04.02.2022 року між ТОВ «Споживчий центр» та ТОВ «Новий Колектор» було укладено договір факторингу № 040222-3, відповідно до умов якого ТОВ «Споживчий центр» передає (відступає), а ТОВ «Новий Колектор» приймає належні права вимоги до боржників, які вказані у реєстрі прав вимоги. Відповідно до витягу з реєстру прав вимоги № 1 до Договору факторингу № 040222-3 від 04.02.2022 року, ТОВ «Новий Колектор» набуло права грошової вимоги до відповідача ОСОБА_1 у розмірі 17 800 грн., з яких: 10 000 – заборгованість по тілу кредиту, 2 800 грн. – заборгованість за відсотками, 5 000 грн. – штраф.
На підставі викладеного, представник позивача звертається до суду та просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором № 14.08.2018-100000007 від 14.08.2018 року у розмірі 17 800 грн. та судові витрати по справі.

КОРОТКИЙ ЗМІСТ СУДОВОГО РІШЕННЯ
Рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 13 лютого 2025 року у задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Новий Колектор» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовлено у повному обсязі.
Судові витрати по справі у вигляді судового збору у розмірі 2 422,40 грн. покладено на позивача Товариство з обмеженою відповідальністю «Новий Колектор».
Стягнуто із Товариства з обмеженою відповідальністю «Новий Колектор» на користь ОСОБА_1 витрати на правову допомогу у розмірі 10 000 (десять тисяч) гривень 00 копійок.

КОРОТКИЙ ЗМІСТ ВИМОГ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ
18.03.2025 року від Товариства з обмеженою відповідальністю «Новий Колектор» надійшла апеляційна скарга, в якій ставиться вимога про скасування рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 13 лютого 2025 року та винесення нового рішення про задоволення позовних вимог у повному обсязі.
В обґрунтуванні апеляційної скарги зазначено, до позовної заяви додано докази: копію Договору факторингу № 040222-3 від 04.02.2022 року та копію Акту приймання передачі Переліку до Договору Факторингу № 040222-3 від 04.02.2022 року, та копію витягу з реєстру прав вимог №1 - додаток 2 до Договору факторингу № 040222-3 від 04.02.2022 (перша-остання та сторінка з реквізитами Відповідача).
Більш того, зазначений договір має презумпцію правомірності, оскільки в судовому порядку недійсним не визнавався.
Крім того, судом не досліджено належним чином сам витяг з договору факторингу.

АРГУМЕНТИ ІНШИХ УЧАСНИКІВ СПРАВИ
16.05.2025 року від представника ОСОБА_1 – адвоката Шахторіна А.С. надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому просить суд, апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Новий Колектор»залишити без задоволення, а рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 13.02.2025 року без змін; 

ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ
Відповідно до ч.1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи у порядку спрощеного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.
Відповідно до ч. 3 цієї статті розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.
Відповідно до ч.1 ст. 369 ЦПК України  апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Зважаючи на те, що дана справа є малозначною,  ціна позову  складає 17 800,00 грн., що менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розгляд апеляційної скарги здійснюється без повідомлення сторін.

Відповідно до ч.1 ст.367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до ч.4 ст.367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. 

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги в межах апеляційного оскарження, апеляційний суд вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено. 

14.08.2018 року між ТОВ «Споживчий центр» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 14.08.2018-100000007, шляхом підписання заявки, що є його невід`ємною частиною, який було підписано електронним підписом, відтвореного шляхом використання одноразового ідентифікатора (а.с. 9-11, 13).
Відповідно до умов договору позичальнику, на умовах строковості, платності і поворотності, було надано кредит у розмірі 10 000 грн., строком на 14 днів з дати отримання за процентною ставкою 28%.
04.02.2022 року між ТОВ «Споживчий центр» та ТОВ «Новий Колектор» було укладено договір факторингу № 040222-3, відповідно до умов якого ТОВ «Споживчий центр» передає (відступає), а ТОВ «Новий Колектор» приймає належні права вимоги до боржників, які вказані у акті приймання-передачі Переліку (а.с. 25-26).
Представник позивача зазначає, що відповідно до додатку № 2 до Договору факторингу № 040222-3 від 04.02.2022 року (Перелік № 1), ТОВ «Новий Колектор» набуло права грошової вимоги до відповідача ОСОБА_1 у розмірі 17 800 грн., з яких: 10 000 – заборгованість по тілу кредиту, 2 800 грн. – заборгованість за відсотками, 5 000 грн. – штраф (а.с. 23-24).
Матеріали справи містять також довідку про розмір простроченої заборгованості за кредитним договором № 14.08.2018-100000007 від 14.08.2018 року, надану представником позивача, відповідно до якої заборгованість відповідача за вказаним кредитним договором складає 17 800 грн., з яких: 10 000 – заборгованість по тілу кредиту, 2 800 грн. – заборгованість за відсотками, 5 000 грн. – штраф (а.с. 16).
Так, суд встановив, що 04.02.2022 року між ТОВ «Споживчий центр» та ТОВ «Новий Колектор» було укладено договір факторингу № 040222-3, відповідно до умов якого ТОВ «Споживчий центр» за плату передає (відступає), а ТОВ «Новий Колектор» приймає належні права вимоги до боржників, які вказані у акті приймання-передачі Переліку.
Положеннями п. 2.1. договору факторингу № 040222-3 від 04.02.2022 року передбачено, що в порядку та на умовах, визначених цим Договором, Фактор зобов`язується передати (сплатити) Клієнту загальну ціну продажу в сумі, передбаченій п. 3.2. цього Договору, а клієнт зобов`язується відступити Факторові права вимоги за кредитним договором в обсязі та на умовах, передбачених цим Договором.
Згідно із п. 2.4., 2.5., 2.6. договору факторингу № 040222-3 від 04.02.2022 року, сторони домовились, що Право вимоги за Кредитним договором вважається відступленим Клієнтом Факторові з моменту підписання Сторонами Реєстру прав вимог та скріплення його печатками Сторін. Після підписання Реєстру прав вимог, до Фактора переходять всі права та обов`язки Клієнта, як сторони, які виникли на підставі Кредитного договору в обсязі і на умовах, що існують на момент укладення цього Договору. Після переходу до Фактора Права вимоги, Клієнт зобов`язується протягом 5 (п`яти) календарних днів передати Факторові документацію, яка засвідчує дійсність грошової вимоги.
Належними та допустимими доказами відступлення права вимоги є докази, які підтверджують належність виконання правонаступником своїх фінансових зобов`язань за договором відступлення прав вимоги, у зв`язку з чим перехід прав та обов`язків до правонаступника можуть підтверджувати відповідні первинні документи щодо повної оплати відступлення права вимоги (правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 20 лютого 2019 року у справі № 910/16109/14).
Проте, доказів, які б підтверджували надання ТОВ «Новий Колектор» попередньому кредитору ТОВ «Споживчий Центр» грошових коштів за передачу права вимоги згідно Договору факторингу № 040222-3 від 04.02.2022 року представником позивача суду не надано.
Вказані обставини свідчать про те, що позивачем не доведено факт переходу до нього прав вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором № 14.08.2018-100000007 від 14.08.2018 року від первісного кредитора ТОВ «Споживчий Центр».
Проте, в матеріалах справи відсутні первинні бухгалтерські документи на підтвердження перерахування кредитних коштів на рахунок відповідача у розмірі 10 000 грн. Надана довідка субконто не є належним та допустимим доказом умов та розміру заборгованості.

Враховуючи зазначені обставини та надані суду докази, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, приймаючи до уваги те, що із наданих позивачем доказів не вбачається набуття ТОВ «Новий Колектор» прав вимоги по відношенню до ОСОБА_1 , суд першої інстанції дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

З такими висновками погоджується й колегія суддів апеляційного суду, оскільки ці висновки ґрунтуються на ретельному аналізу доказів, що є у матеріалах цивільної справи.

Згідно з абз. 1 ч. 1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).
Відповідно до частини 1 статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Згідно із ст. 514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Позивач не набув прав кредитора – встановив суд першої інстанції.

І цей висновок апелянтом не спростований належними доказами, а тому підстав для задоволення апеляційної скарги і позовних вимог не вбачається.

Враховуючи вищевикладене, апеляційна скарга не підлягає задоволенню. 

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі "Проніна проти України", N 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
       
ВИСНОВКИ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ
Судом першої інстанції на основі об`єктивної оцінки наданих сторонами доказів повно встановлено фактичні обставини справи та правильно застосовано норми матеріального права.
Недоліків, які призводять до порушення основних принципів цивільного процесуального судочинства та охоронюваних законом прав та інтересів осіб, які беруть участь у справі, та впливають на суть ухваленого рішення під час розгляду справи у суді апеляційної інстанції не встановлено.
Таким чином, рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим і не підлягає скасуванню, оскільки суд повно і всебічно перевіривши обставини справи, дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позову у відповідності з нормами матеріального права та з дотриманням норм процесуального права. 
Згідно з ч.1 ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Ухвалене судом рішення відповідає вимогам ст. 263 ЦПК України, підстав для його скасування за доводами апеляційної скарги не вбачається.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Новий Колектор» залишити без задоволення.
Рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 13 лютого 2025 рокузалишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 ст. 389 ЦПК України.

       Судді: