ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
11 червня 2025 року
м. Київ
справа № 126/1205/24
провадження № 51-633 км 25
 
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого                                    ОСОБА_1 ,
суддів                                               ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , 
за участю:
секретаря судового засідання                   ОСОБА_4 ,
прокурора                                        ОСОБА_5 ,
в режимі відеоконференції
захисника                                        ОСОБА_6 ,
засудженого                                    ОСОБА_7 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах засудженого ОСОБА_7 на вирок Вінницького апеляційного суду від 14 листопада 2024 року укримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 12024020000000097, за обвинуваченням 
ОСОБА_7 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця  с. Студенне Піщанського району Вінницької області, раніше не судимого, проживаючого за адресою:  АДРЕСА_1 , 
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.
Зміст судових рішень та встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
Вироком Бершадського районного суду Вінницької області від 06 серпня 2024 року  ОСОБА_7 засуджено за ч. 2 ст. 286 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 2 роки. 
На підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_7  від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 2 роки з покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 цього Кодексу.
На підставі частин 5 та 7 статті 72 КК України зараховано ОСОБА_7 в строк відбування покарання попереднє ув`язнення та строк цілодобового домашнього арешту.
Запобіжний захід ОСОБА_7 до набрання вироком законної сили змінено з цілодобового домашнього арешту на особисте зобов`язання.
Вирішено питання щодо заходів забезпечення кримінального провадження, речових доказів та процесуальних витрат.
ВирокомВінницького апеляційного суду від 14 листопада 2024 року вирок місцевого суду в частині призначеного покарання скасовано таухвалено в цій частині новий вирок, яким  ОСОБА_7  призначено покарання за ч. 2 ст. 286 КК України у виді позбавлення волі на строк 3 роки  з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 2 роки.
У решті вирок суду першої інстанції залишено без змін.
За обставин, викладених у вироку, наказом командира військової частини НОМЕР_1 № 46 від 25.03.2022 солдата ОСОБА_7 зараховано до списків особового складу даної військової частини, поставлено на усі види забезпечення.
Наказом командира військової частини НОМЕР_2 № 4 від 13.04.2022 солдата ОСОБА_7 зараховано до списків особового складу вказаної військової частини, поставлено на усі види забезпечення та призначено на посаду командира 3 стрілецького відділення 1 стрілецького взводу 2 стрілецької роти.
Наказом командира вказаної військової № 246 від 28.08.2023 молодшого сержанта ОСОБА_7 , через самовільне залишення військової частини, увільнено з займаної посади, призупинено військову службу та виплату усіх видів забезпечення.
30 січня 2024 року, близько 18 год, молодший сержант ОСОБА_7 , будучи позбавленим права керувати транспортними засобами, керуючи автомобілем «Chevrolet Lacetti», державний номерний знак НОМЕР_3 , рухаючись по 
вул. Центральній в с. Яланець Бершадської ТГ Гайсинського району Вінницької області, поблизу Яланецької ЗОШ, в момент об`єктивної появи в полі його зору пішохода ОСОБА_8 , який в районі правого краю дороги рухався в попутному напрямку, не вжив заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди та допустив наїзд на останнього. 
У результаті даної дорожньо-транспортної пригоди потерпілий ОСОБА_8 отримав тяжкі тілесні ушкодження, від яких помер.
Порушення водієм ОСОБА_7 вимог п.п. 2.1 (а) та 12.3 Правил дорожнього руху України перебуває у причинному зв`язку з наслідками дорожньо-транспортної пригоди, а саме із настанням смерті ОСОБА_8 . 
Вимоги касаційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі захисник, посилаючись на істотні порушення вимог кримінального процесуального законодавства та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, що призвело до невідповідності призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого через суворість, просить змінити вирок апеляційного суду, на підставі положень ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням із встановленням іспитового строку.
Стверджує, що суд апеляційної інстанції в порушення загальних засад призначення покарання, в повній мірі не врахував дані про особу засудженого, досудову доповідь, у якій орган пробації дійшов висновку про можливість виправлення його без ізоляції від суспільства, позицію потерпілої, яка не наполягала на суворому покаранні, а також обставин, які пом`якшують покарання, внаслідок чого вирок апеляційного суду в частині скасування звільнення ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням є необґрунтованим та незаконним.
Від прокурора на касаційну скаргу захисника надійшли заперечення, у яких, наводячи відповідні аргументи, стверджує про безпідставність доводів скарги та просить оскаржуваний вирок залишити без зміни.
Позиції учасників судового провадження
У судовому засіданні захисник  ОСОБА_6 та засуджений  ОСОБА_7  підтримали касаційну скаргу.  
Прокурор, посилаючись на безпідставність доводів касаційної скарги, просив вирок апеляційного суду залишити без зміни.
Мотиви Суду
Заслухавши доповідь судді, пояснення сторін, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи, викладені у касаційній скарзі, колегія суддів дійшла наступних висновків.
Відповідно до ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги. 
Згідно приписів ч. 1 ст. 438 КПК України підставами для скасування або зміни судового рішення судом касаційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.
Висновки суду про винуватість ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення та правильність кваліфікації його дій за ч. 2 ст. 286 КК України, а також вид та розмір призначеного покарання, у касаційній скарзі не оспорюються, судовий розгляд провадження проведено у порядку ч. 3 ст. 349 КПК України.
Зі змісту скарги захисника вбачається, що він порушує питання про недотримання апеляційним судом визначених законом вимог, що стосуються порядку відбування покарання, які пов`язані із суддівським розсудом (дискреційними повноваженнями).
Поняття судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо.
Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини, який у своїх рішеннях зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо.
Відповідно до положень статей 370, 420 КПК України, суд апеляційної інстанції скасовує вирок суду першої інстанції та ухвалює свій вирок у разі необхідності застосувати закон про більш тяжке кримінальне правопорушення чи збільшення обсягу обвинувачення, необхідності застосувати більш суворе покарання, а також у разі скасування необґрунтованого виправдувального вироку суду першої інстанції або ж у разі неправильного звільнення обвинуваченого від відбування покарання. Таке рішення апеляційного суду має бути законним, обґрунтованим та вмотивованим.  
Колегія суддів вважає, що апеляційний суд зазначених вимог кримінального процесуального закону дотримався, про що свідчить нижченаведене.
Як убачається з вироку, під час розгляду кримінального провадження за апеляційною скаргою прокурора, вказаний суд, з урахуванням ступеня тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України є тяжким злочином, наслідків, які є непоправними, - смерть людини, даних про особу винного, який посередньо характеризується за місцем проживання, злочин вчинив вперше, вину у вчиненому визнав, думки потерпілої, яка не наполягала на призначенні суворого покарання, обставини, що пом`якшує покарання, - щирого каяття, та відсутності обставин, які його обтяжують, дійшов висновку про призначення обвинуваченому основного покарання у виді 3 років позбавлення волі, тобто у мінімальному розмірі, передбаченому санкцією ч. 2 ст. 286 КК України.
Разом з тим, ухвалюючи рішення про необхідність скасування вироку суду першої інстанції у зв`язку з безпідставним звільненням ОСОБА_7  від відбування призначеного покарання на підставі ст. 75 КК України та призначення покарання, яке останній має відбувати реально, суд апеляційної інстанції вірно зазначив, що місцевим судом не надано належної оцінки ступеню тяжкості та характеру вчиненого кримінального правопорушення, яке хоч і є необережним, але полягає в грубому порушенні ПДР, що призвело до непоправних тяжких наслідків та наражало на потенційну небезпеку необмежене коло осіб.
Крім цього, суд вказав, що  ОСОБА_7  рішенням суду був притягнений до адміністративної відповідальності за керування транспортними засобами в стані алкогольного сп`яніння та був позбавлений права керування транспортними засобами, що вказує на те, що обвинувачений є особою, яка не оцінює критично свою поведінку, зокрема, в сфері регулювання дорожнього руху.
У розумінні ст. 314-1 КПК України досудова доповідь представника органу пробації складається з метою забезпечення суду інформацією, що характеризує обвинуваченого, а також прийняття судового рішення про строк чи розмір покарання та має виключно рекомендаційний характер, яку суд може врахувати виходячи із своїх дискреційних повноважень, тому твердження захисника про те, що при призначенні ОСОБА_7 покарання суд апеляційної інстанції безпідставно не врахував досудову доповідь органу пробації, у якій зазначено, що виправлення обвинуваченого можливе без позбавлення або обмеження волі, є необґрунтованими.
Отже, колегія суддів вважає, що висновок суду апеляційної інстанції щодо неможливості застосування до  ОСОБА_7 положень ст. 75 КК України є правильним,а призначене йому покарання таким, що відповідає вимогам статей 50, 65 КК України, оскільки є необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.
Оскільки кримінальний закон застосовано правильно, а призначене покарання відповідає тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі засудженого, тому відсутні підстави для задоволення касаційної скарги захисника.
Керуючись статтями 433, 434, 436, 441, 442 КПК України, Суд
ухвалив:
Вирок Вінницького апеляційного суду від 14 листопада 2024 року щодо ОСОБА_7 залишити без зміни, а касаційну скаргу захисника ОСОБА_6 в його інтересах - без задоволення.  
Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною і оскарженню не підлягає.
Судді:
 
ОСОБА_1                                   ОСОБА_2                                        ОСОБА_3