ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 643/15431/21  Номер провадження 22-ц/814/2829/25	Головуючий у 1-й інстанції Сініцин Е. М.  Доповідач ап. інст. Дорош А. І.	

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 липня 2025 року 	м. Полтава	

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
Головуючого – судді - доповідача Дорош А. І.
Суддів: Лобова О. А., Триголова В. М.
при секретарі: Коротун І. В. 
учасники справи:
представник позивача – адвокат Казьонний Р.В.

переглянув у судовому засіданні в м. Полтава у режимі відеоконференції цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 – адвоката Казьонного Руслана Вячеславовича

на рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 15 січня 2025 року, ухвалене суддею Сініциним Е. М., повний текст рішення складено – дата не вказана

у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, -
В С Т А Н О В И В:

31.08.2021 представник ОСОБА_1 – адвокат Казьонний Р.В. (з урахуванням уточненої позовної заяви від 13.09.2021 (т.1 а.с. 63-67)) звернувся до Московського районного суду м. Харкова з позовом до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, в якому просив суд стягнути з  ОСОБА_2 на користь  ОСОБА_1 341 452,85 грн. матеріальної шкоди.

Позовні вимоги мотивовані тим, що ОСОБА_1 на праві власності належить квартира АДРЕСА_1 , яка була залита водою відповідачем. Так, при обстеженні квартири відповідача АДРЕСА_2 , 02.04.2021 комісією дільниці №38 КП «Жилкомсервіс» у санвузлі виявлено демонтаж умивальника, під яким знаходиться розводка гарячого водопостачання, в якій було проведено усунення течі на згонах фільтрів грубої очистки та лічильників гарячого та холодного водопостачання шляхом використання фум стрічки на розводці сантехнічного вузла. Також було виявлено сліди затоплення, після аварії в санвузлі квартири АДРЕСА_3 розбухла дверна коробка вхідних дверей, в коридорі та кімнаті, що примикає до санвузла, частково піднявся ламінат. При обстеженні квартири АДРЕСА_4 31.03.2021 встановлено, що після залиття з вищерозташованої квартири АДРЕСА_3 , після аварії на розводці системи гарячого водопостачання, орієнтовно 21.03.2021 виявлено в спальні: сліди пошкодження від залиття подвісної стелі, шпалер на двох стінах, розбухла дверна коробка, підлога набрякла та россохся ламінат, пошкоджено залиттям вбудовані меблі, стійки, полки, стільниця та стельова декоративна панель. У кухні пошкоджено частину підвісної стелі та дві стіни, частково пошкоджено стеклохолст. У дитячій кімнаті пошкоджено підвісну стелю, стеклохолст. За висновком комісії залиття квартири АДРЕСА_4 відбулося внаслідок аварії в квартирі АДРЕСА_3 розводки гарячого водопостачання в ванній кімнаті. Даний висновок, а також описані вище пошкодження, спричиненні затопленням власності позивача, що сталися внаслідок аварії в квартирі відповідача, відображені в акті КП «Жилкомсервіса» дільниці №38 від 02.04.2021. З наведених документів вбачається, що саме внаслідок недбалого здійснення володіння власником квартири АДРЕСА_3 (відповідачем) сталося затоплення квартири позивача та спричинення матеріального збитку. Таким чином, слід дійти висновку, що у даному випадку наявний необхідний причинно-наслідковий зв`язок між протиправними діями відповідача та матеріальною шкодою, що була заподіяна позивачу, у зв`язку з чим, така шкода підлягає відшкодуванню саме відповідачем. З метою визначення розміру спричиненої матеріальної шкоди позивач звернувся до інженера-проектувальника ОСОБА_3 (кваліфікаційний сертифікат, серія АР № 002869) для складення останньою кошторисного розрахунку вартості об`єкта будівництва, у зв`язку із затопленням. Так, згідно зведеного кошторисного розрахунку вбачається, що розмір збитку внаслідок залиття квартири АДРЕСА_4 становить 341 452,85 гривні. Дана сума розміру спричиненої шкоди вбачається з відомостей ресурсів до локального кошторису на меблі, локального кошторису на меблі, відомостей ресурсів до локального кошторису на будівельні роботи, локального кошторису на будівельні роботи.

Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 02.09.2021 заборонено відчуження квартири АДРЕСА_2 , та належить на праві приватної власності ОСОБА_2 . В іншій частині заяви – відмовлено (а.с. 50-52).

Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 23.10.2021 позовна заява прийнята до розгляду, відкрите провадження у справі за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання (т.1 а.с. 73).

Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 26.01.2022 закрите підготовче провадження, справа призначена до судового розгляду на 10.03.2022 о 13-30 год (т.1 а.с. 83-84).

На виконання розпорядження голови Верховного суду від 08.03.2022 № 2/0/9-22 «Про зміну територіальної підсудності справ в умовах воєнного стану» вказана справа направлена за підсудністю до Октябрського районного суду м. Полтави.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 26.01.2023, суддю Сініцина Е.М. визначено головуючим у справі (а.с. 157). 

Рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 15 січня 2025 року у позові  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди - відмовлено.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати на правову допомогу у розмірі 5 000,00 гривень.

Скасовано заходи забезпечення позову, а саме заборону відчуження квартири АДРЕСА_2 , що встановлені ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 02.09.2021.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що позивач не надав суду докази на підтвердження свого права власності на квартиру, в якій сталося її залиття. Крім цього суд першої інстанції встановив, що акт про залиття квартири від 02.04.2021 є  недопустимим та недостовірним доказом у справі, а тому не прийняв його до уваги. Суд першої інстанції визнав, що позивачем не доведено, що факт залиття квартири стався внаслідок дій чи бездіяльності відповідача. Отже, позивач не довів своє право на отримання відшкодування матеріальної шкоди за відсутності права власності, а також не надав належні та допустимі докази на обґрунтування позовних вимог, тому у позові слід відмовити у повному обсязі.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 – адвокат Казьонний Р.В., посилаючись на невідповідність висновків, вкладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить поновити позивачу  ОСОБА_1  строк на подання додаткових доказів, а саме: - договору купівлі-продажу квартири від 22.07.2010, посвідченого приватним нотаріусом ХМНО Слоневською Д.В. та зареєстрований у реєстрі за номером 1398, - витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 28.07.2010 року, виданий КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації», - Інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, з причин поважності, наведених у тексті апеляційної скарги; скасувати рішення  першої інстанції і ухвалити нове, яким позов задовольнити в повному обсязі. 

Апеляційна скарга мотивована тим, що рішення суду першої інстанції вмотивоване відсутністю доведення позивачем права власності щодо квартири АДРЕСА_1 . Натомість, такі обставини не відповідають дійсності, т.я. матеріали судової справи містять докази належності квартири позивачу на праві приватної власності. Зокрема, мова йде про акт КП «Жилкомсервіса» дільниці №38 від 02.04.2021 року. З аналізу змісту даного акту безперечно вбачається, що власником квартири АДРЕСА_4 є саме позивач ОСОБА_1 . Наголошує, що матеріали справи не містять доказів, які б підтверджували належність вказаної вище квартири іншій особі. Відсутні докази, які б спростовували право власності позивача на квартиру. Ці обставини не заперечувалися відповідачем. Суд не мав підстав ставити під сумнів акт, наданий позивачем, щодо підтвердження належності квартири АДРЕСА_4 саме позивачу на праві приватної власності. Крім цього, відповідно до положень п. 4 ч. 5 ст. 12 ЦПК України суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість, сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом. Зазначається, що у випадку наявності сумнівів щодо належності позивачу на праві приватної власності квартири, суд мав повноваження витребувати їх у позивача або хоча б запропонувати останньому їх надати, зокрема на стадії підготовчого судового засідання. Враховуючи, що позивач надав докази, які вважав достатніми і які підтверджують належність йому на праві приватної власності квартири, такі докази не були спростовані відповідачем, не надано доказів належності квартири іншим особам і взагалі не було надано заперечень щодо цих обставин, отже судом порушено принцип диспозитивності. При цьому, маючи повноваження усунути певні сумніви, якщо вони були у суду, шляхом витребування доказів, цього зроблено не було. Не було встановлено всіх обставин, що підлягали з`ясуванню, а саме рішення мотивоване виключно припущеннями суду і відповідача, за відсутності підтвердження належними допустимими доказами, що свідчить про наявність підстав для скасування даного рішення. Так, дійсно такі докази не було надано до суду першої інстанції оскільки позивач вважав за достатнє наявних в матеріалах справи доказів наданих на підтвердження належності йому квартири. Здатність особи безперешкодно отримати судовий захист є змістом поняття доступу до правосуддя. Також наголошується, що суд першої інстанції визнав фактично всі подані позивачем докази не допустимими, зазначивши, що у позивача відсутнє право власності на квартиру. Враховуючи наявний в матеріалах справи акт, в якому чітко зазначено, хто є власником квартири, наведено обставини проведених обстежень, вказано факт заподіяння шкоди майну позивача, а також те, що заподіяння шкоди сталося внаслідок аварії у квартирі відповідача. Суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позову, необґрунтовано визнав акт КП «Жилкомсервіс» від 02.04.2021 неналежним доказом. Така оцінка суперечить вимогам ЦПК України та фактичним обставинам справи. Акт, складений уповноваженими особами комунального підприємства, яке здійснює технічне обслуговування житлового фонду, є письмовим доказом, що фіксує: - факт обстеження квартири позивача після затоплення; - наслідки залиття (пошкодження стелі, підлоги, меблів, ламінату); - місце аварії — квартира АДРЕСА_3 ; - технічні подробиці витоку (теча на згонах фільтрів, використання фум-стрічки); - ідентифікацію власників обох квартир. Суд безпідставно визнав акт неналежним доказом через те, що відповідач не поставив у ньому підпису. Однак відповідно до ст. 78 ЦПК України не вимагається підпис обох сторін у документі, якщо акт складено спеціалістами з технічного обслуговування будинку, що діяли у межах своїх повноважень. Що стосується строку складення акту, то це також не є порушенням та не впливає на його доказову силу. Акт складений через 12 днів після події, залишається належним доказом, оскільки фіксує існуючі наслідки аварії, які не могли з`явитися інакше, ніж внаслідок затоплення. Акти опломбування (надані відповідачем) не спростовують факт аварії, а лише фіксують стан обладнання до та після події. Суд формально піддав сумніву лише фрагмент опису розміщення сантехнічного вузла (“під умивальником”), що, навіть у разі неточності, не спростовує факту витоку води і не впливає на достовірність усіх інших частин акту. Відповідач не надав жодного актуальнoгo технічного висновку або експертного дослідження, що підтверджує його версію. Суд не призначив судову експертизу, хоча це було необхідним для об`єктивного з`ясування обставин, які сам суд визнав спірними. З метою визначення розміру матеріальної шкоди позивач звернувся до сертифікованого інженера-проектувальника, який виконав комплексний кошторисний розрахунок.Судом першої інстанції в оскаржуваному рішенні було визнано поданий позивачем кошторисний розрахунок неналежним доказом з формальної підстави — начебто відсутності підтвердження права власності позивача на квартиру, яка зазнала залиття. Суд не спростував достовірність і дійсність вказаних вище доказів, відсутні будь-які інші докази, які б вказували на належність спірної квартири іншій особі. Таким чином, право власності підтверджено належними та допустимими доказами, а отже, суд не мав підстав для визнання кошторису неналежним тільки з цієї причини. Крім того, повторно наголошується, що суд зобов`язаний сприяти сторонам у реалізації їхніх прав, всебічному, повному і об`єктивному з`ясуванню обставин справи. Якщо у суду виник сумнів щодо наданого доказу, він мав запропонувати надати додаткові докази; витребувати їх за власною ініціативою; призначити судову експертизу щодо розміру шкоди або дійсного обсягу пошкоджень. Нічого з переліченого вище зроблено не було, чим вкотре підтверджується відсутність повного неупередженого судового розгляду з боку суду першої інстанції, що стало наслідком ухвалення незаконного та необґрунтованого судового рішення. Вказується, що у деліктних правовідносинах діє презумпція вини особи, яка володіє джерелом підвищеної небезпеки або є власником майна, внаслідок якого заподіяно шкоду. Судом першої інстанції цю ключову правову позицію повністю проігноровано. Зокрема, було доведено факт залиття квартири позивача та те, що джерелом цього залиття була система водопостачання квартири відповідача. 
Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Відповідно до ч. 1. ст. 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Згідно встановлених судом першої інстанції обставин вбачається, що у позовній заяві ОСОБА_1 вказав, що йому на праві власності належить квартира АДРЕСА_1 , однак не надав доказів права власності, відповідно, обставина зазначена позивачем не підтверджена.

За відсутності підтверджуючих право власності документів, суд першої інстанції дійшов висновку, що право на звернення до суду з вимогами про відшкодування матеріальної шкоди в зв`язку із залиттям квартири АДРЕСА_1 , у ОСОБА_1  відсутнє.

За встановлених обставин, суд першої інстанції визнав за необхідне у позові відмовити.

Надані позивачем Витяг з державного реєстру речових прав на нерухоме майно, довідка №269270523 від 05.08.2021, що підтверджує право власності ОСОБА_2 на квартиру АДРЕСА_2 ; акт від 02.04.2021; зведений кошторисний розрахунок вартості об`єкту будівництва від 10.08.2021, не можуть вважатися належними та допустимими доказами спричинення матеріальної шкоди за відсутності права власності у ОСОБА_1 .

Крім того, акт від 02.04.2021, складений комісією КП «Жилкомсервіс», не є належним доказом, оскільки відомості в ньому не відповідають дійсності (т.1 а.с. 15).

Так, відповідач довів, що фільтр грубої очистки та лічильники гарячого та холодного водопостачання знаходяться не під умивальником, як вказано в акті, а згідно з робочим проектом біля стояка з лівого боку стіни знаходиться стояк, а біля нього фільтр і лічильники, а умивальник знаходиться з правого боку кімнати, що підтверджено робочим проектом.

Крім того, акт залиття від 02.04.2021 складений без додержання вимог п. 2.3.6. «Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій», затверджених наказом Держжитлокомунгоспу України від 17.05.2005 № 76, зареєстрований в Міністерстві юстиції України 25.08.2005 за N927/11207 (далі - Правила) та додатку №4 до Правил.

В акті відсутні: опис, що трапилося і які наслідки (що залито, які обсяги робіт, які ушкодження, які речі ушкоджено); чітке зазначення причини залиття, аварії; висновки та рекомендації комісії.

Акт був складений більш як через 12 днів після орієнтованої дати залиття - 02.04.2021 року. Також в акті відсутній підпис відповідача та відсутні дані про відмову від підпису.

Суд першої інстанції встановив, що акт не містить і причини залиття, тоді як з його змісту вбачається зазначення лише наслідок - аварія розводки гарячого водопостачання в ванній кімнаті.

Відповідач надав докази, що спростовують доводи позивача, а саме: акт первинного опломбування квартирних засобів обліку холодної та гарячої води від 28.11.2013, акт розпломбування №416505 від 2018, акт опломбування квартирних засобів вимірювальної техніки від 21.04.2018, акт розпломбування №175/4624 від 28.04.2021, у квартирі АДРЕСА_2 , виконано розпломбування засобів обліку води для усунення течі, показання засобів обліку №3568034 та №3614415 не більше 00002,749 та акт опломбування квартирних засобів обліку гарячої води №175/4145 від 19.05.2021, у квартирі АДРЕСА_2 , виконано опломбування після проведення ремонтних робіт, показання засобів обліку із заводськими номерами №3568032 та №3614415 не більше 00002,749.

Таким чином, суд першої інстанції прийшов до висновку, що акт про залиття від 02.04.2021 складений із порушенням вимог до такого документу, його зміст не відповідає дійсності у вищенаведених частинах, а також складений зі спливом значного часу після настання події, що зумовила необхідність його складання. 

Апеляційний суд у складі колегії суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Предметом даного позову є стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 341 452,85 грн. матеріальної шкоди, завданої залиттям квартири.

Як правильно встановлено судом першої інстанції, у позовній заяві ОСОБА_1 вказав, що йому на праві власності належить квартира АДРЕСА_1 , проте, не надав належних та допустимих доказів на підтвердження свого права приватної власності на вказану квартиру, а тому обставина, зазначена позивачем, є дійсно не підтвердженою у суді першої інстанції.

Колегія апеляційного суду погоджується, що за відсутності підтверджуючих право власності документів, суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку, що право на звернення до суду з вимогами про відшкодування матеріальної шкоди у зв`язку із залиттям квартири АДРЕСА_1 , у ОСОБА_1  відсутнє.

Колегія суддів зазначає і це вбачається з матеріалів справи, що на підтвердження факту наявності у відповідача ОСОБА_2  права власності на квартиру  АДРЕСА_2 , сторона позивача надаладо позову в якості додатку Інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборони відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 05.08.2021 року, яку  сформував адвокат Казьонний Р.В. (т.1 а.с. 12), що вказує на те, сторона позивача була обізнана у необхідності доводити суду той факт, що відповідач є власником квартири АДРЕСА_2 , проте таких доказів суду першої інстанції не надав позивач на підтвердження свого права власності на квартиру АДРЕСА_4 , що є законною підставою для відмови у позові.

Згідно п.п.5,8 ч. 3 ст. 175 ЦПК України,  позовна заява повинна містити: виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини; перелік документів та інших доказів, що додаються до заяви; зазначення доказів, які не можуть бути подані разом із позовною заявою (за наявності); зазначення щодо наявності у позивача або іншої особи оригіналів письмових або електронних доказів, копії яких додано до заяви;

Згідно ч. 3,5 ст. 177 ЦПК України, у разі необхідності до позовної заяви додаються клопотання та заяви позивача про звільнення (відстрочення, зменшення) від сплати судового збору, про призначення експертизи, витребування доказів тощо. Позивач зобов`язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги (якщо подаються письмові чи електронні докази позивач може додати до позовної заяви копії відповідних доказів).

Таким чином, за загальним правилом правовстановлюючі документи щодо належності позивачу квартири АДРЕСА_1 , повинні були додані до позовної заяви при пред`явлення до суду позову. 

Також колегія суддів звертає увагу на те, що стороною позивача не заявлялися клопотання про забезпечення доказів тощо, з метою надання правовстановлюючих документів на підтвердження права власності позивача на квартиру.

Крім того, суд першої інстанції, проаналізувавши надані стороною позивача докази на підтвердження факту залиття квартири АДРЕСА_4 , правомірно прийшов до висновку про те, що вони не є належними та допустимими доказами спричинення матеріальної шкоди ОСОБА_1 .

Як правильно встановив суд першої інстанції, акт від 02.04.2021, складений комісією КП «Жилкомсервіс», не є належним доказом, оскільки відомості в ньому не відповідають дійсності (т.1 а.с. 15), т.я. спростовуються іншими доказами, наданими відповідачем в частині розташування умивальника та місця розташування згону фільтрів грубої очистки та лічильників гарячого та холодного водопостачання, що підтверджується наданим відповідачем робочим проектом облаштування водопостачання у квартирі АДРЕСА_2 . 

Крім цього, як правильно встановив суд першої інстанції, акт залиття від 02.04.2021 складений без додержання вимог п. 2.3.6. «Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій», затверджених наказом Держжитлокомунгоспу України від 17.05.2005 № 76, зареєстрований в Міністерстві юстиції України 25.08.2005 за N927/11207 (далі - Правила) та додатку №4 до Правил, оскільки в акті відсутні опис подій, які сталися у квартирі АДРЕСА_3 , які наслідки це потягло, а саме, що було залито, які обсяги, об`єми, які речі ушкоджено; відсутнє чітке зазначення причини залиття квартири та настання аварії, висновки та рекомендації комісії.

Як встановлено судом першої інстанції, акт був складений більш як через 12 днів після орієнтованої дати залиття - 02.04.2021 року. У позові вказано, що при обстеженні квартири АДРЕСА_4 31.03.2021 встановлено її залиття, що орієнтовано 21.03.2021 виявлено у спальні, кухні та дитячій кімнаті сліди пошкодження від залиття. Акт не містить причини залиття, тоді, як з його змісту вбачається зазначення лише наслідок - аварія розводки гарячого водопостачання в ванній кімнаті. Також в акті відсутній підпис відповідача та відсутні дані про відмову від підпису (т.1 а.с.15).

Колегія суддів, аналізуючи акт залиття від 02.04.2021 (т.1 а.с. 15), приходить до наступних висновків. Як вбачається зі змісту акту, він складений комісією у складі трьох осіб, але підписаний двома особами із числа комісії, у ньому відсутній підпис начальника дільниці № НОМЕР_1 КП «Жилкомсервіс» Каравана І.А., проте, акт ним затверджено як посадовою особою. Акт не містить відомостей про те, що при його складанні були присутні позивача, відповідач. Акт не містить відомостей про те, чи сторони спору запрошувалися для огляду квартир АДРЕСА_4 та АДРЕСА_3 , чи вони відмовилися бути присутніми при їх огляді. Згідно акту від 02.04.2021 у складі комісії були обстежені як квартира АДРЕСА_4 , так і квартира АДРЕСА_3 . При цьому, колегія суддів звертає увагу, що, як зазначено в акті, квартира АДРЕСА_3 була обстежена 02.04.2021, а квартира АДРЕСА_4 була обстежена 31.03.2021, на що також правильно звернув увагу і суд першої інстанції. Окремий акт обстеження квартири АДРЕСА_4 від 31.03.2021 у справі відсутній, в акті від 02.04.2021 вказано, що при обстеженні квартири АДРЕСА_4 , 31.03.2021 встановлено, зокрема, у квартирі АДРЕСА_4 після залиття з вище розташованої квартири АДРЕСА_3 , після аварії на розводці системи гарячого водопостачання, орієнтовно 21.03.2021 виявлено (далі по тексту). Отже, з цього вбачається, що точна дата залиття квартири АДРЕСА_4 не встановлена, посилання в акті на дату 21.03.2021 як орієнтовну, є припущенням. Крім цього, з матеріалів справи не вбачається, що 21.03.2021 квартира АДРЕСА_4 оглядалася та було виявлено її залиття.

Крім цього, згідно відповіді КП «Жилкомсервіс» від 19.12.2022, за період з 01.01.2020 по 02.04.2021 звернень з приводу виходу з ладу внутрішньобудинкових трубопроводів та аварій на стояках водопостачання у житловому будинку АДРЕСА_5 , безпосередньо від мешканців вищезазначеного будинку не надходили. У лютому 2020 було звернення мешканця вищезазначеного будинку на «гарячу лінію» з приводу течі трубопроводу холодного водопостачання. За результатами розгляду у лютому 2020 були виконані роботи по заміні стояка холодного водопосиачання (т.1 а.с. 151).

Виходячи з вказаної відповіді КП «Жилкомсервіс» від 19.12.2022, позивач ОСОБА_1 не звертався до КП «Жилкомсервіс» за фактом залиття квартири АДРЕСА_4 у період з 01.01.2020 по 02.04.2021 після аварії на розводці системи гарячого водопостачання.

Згідно відповіді КП «Харківводоканал» від 14.12.2022, у період з 01.01.2020 по 02.04.2021 до КП «Харківводоканал» безпосередньо офіційних звернень від мешканців будинку по АДРЕСА_5 , з будь яких питань, не надходило. 21.02.2020 через Департамент комунального господарства Харківської міської ради до КП «Харківводоканал» надійшли звернення від мешканців квартир АДРЕСА_6 , АДРЕСА_7 , щодо технічного стану внутрішньобудинкової мережі холодного водопостачання (т.1 а.с. 136).

Відповідачем надані докази на спростування доводів позивача, а саме: акт первинного опломбування квартирних засобів обліку холодної та гарячої води від 28.11.2013, акт розпломбування №416505 від 2018, акт опломбування квартирних засобів вимірювальної техніки від 21.04.2018, акт розпломбування №175/4624 від 28.04.2021, у квартирі АДРЕСА_2 , виконано розпломбування засобів обліку води для усунення течі, показання засобів обліку №3568034 та №3614415 не більше 00002,749 та акт опломбування квартирних засобів обліку гарячої води №175/4145 від 19.05.2021, у квартирі АДРЕСА_2 , виконано опломбування після проведення ремонтних робіт, показання засобів обліку із заводськими номерами №3568032 та №3614415 не більше 00002,749 (т.1 а.с. 123-130).

По справі вбачається, що стороною позивача не спростовані докази, надані стороною відповідача, щодо місця розташування умивальника, стояка гарячої води, пломбування лічильників гарячої та холодної води.

Зі змісту відзиву представника відповідача – адвоката Лебединської І.С. на позову заяву (т.1 а.с. 109-114) вбачається, що відповідач не визнає акт залиття від 02.04.2021, ввапжає його неналежним доказом, при обстежені квартири позивича та при складанні 02.04.2021 акту він участі не брав, з актом ознайомлений не був, відсутній його підпис на акті (відсутні дані про відмову від підпису), в акті вказано дату залиття орієнтовано – 21.03.2021, акт складений через 12 днів після орієнтованої дати залиття, акт не містить деталізованих розмірів (об`ємів) пошкоджень та не наведено деталізованої характеристики пошкоджень об`єктів, не додані фотознімки пошкоджень, просив відмовити у позові.

Таким чином, виходячи зі змісту відзиву на позов, вбачається не визнання відповідачем фактичних обставин, що спростовує доводи представника позивача – адвоката Казьонного Р.В. про те, що відповідач визнав факт права власності позивача на квартиру та факт спричинення діями відповідача шкоди позивачу.

Також колегія суддів звертає увагу, що стороною позивача не надано доказів на підтвердження причинного зв`язку між діями відповідача та шкодою, яка, як стверджує позивач, завдана відповідачем. Як вказано в акті від 02.04.2021 (щодо причини залиття), у квартирі АДРЕСА_3 в санвузлі виявлено демонтаж умивальника, під яким знаходиться розводка гарячого водопостачання, в якій було проведено усунення течі на згонах фільтрів грубої очистки та лічильників гарячого та холодного водопостачання шляхом використання фум стрічки на розводці сантенічного вузла (т.1 а.с. 15). Проте, із зазначеного не вбачається дійсна причина затоплення квартири АДРЕСА_4 .

Крім цього, колегія суддів звертає увагу, що 27.02.2023, 11.05.2023, 29.06.2023, 19.06.2024 через систему «Електронний суд» до Октябрського районного суду м. Полтави надійшли заяви представника ОСОБА_1 – адвоката Казьонного Р.В. про розгляд справи, призначений на 02.03.2023, 17.05.2023, 29.06.2023, 19.06.2024, за відсутності представника позивача – адвоката Казьонного Р.В. та позивача за наявними у справі матеріалами, позов підтримує, просить задовольнити (т.1 а.с. 176, 185, 200, 220).

Доводи апеляційної скарги про те, що матеріали судової справи містять докази належності квартири позивачу на праві приватної власності, виходячи зі змісту акту КП «Жилкомсервіса» дільниці № 38 від 02.04.2021 тощо, то ці доводи не заслуговують на увагу, оскільки, як правильно встановлено судом першої інстанції, стороною позивача не надано правовстановлюючих документів на підтвердження права власності щодо квартири АДРЕСА_1 . 

Доводи апеляційної скарги про те, що відповідно до положень п. 4 ч. 5 ст. 12 ЦПК України суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість, сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом, що у випадку наявності сумнівів щодо належності позивачу на праві приватної власності квартири, суд мав повноваження витребувати їх у позивача або хоча б запропонувати останньому їх надати, зокрема на стадії підготовчого судового засідання, а також враховуючи, що позивач надав докази, які вважав достатніми і які підтверджують належність йому на праві приватної власності квартири, такі докази не були спростовані відповідачем, не надано доказів належності квартири іншим особам і взагалі не було надано заперечень щодо цих обставин, отже судом порушено принцип диспозитивності, то ці доводи не заслуговують на увагу, оскільки за загальним правилом, як зазначалося вище, докази щодо наявності права власності у позивача на квартиру АДРЕСА_4  повинні бути надані у додатку до позову при його пред`явленні до суду. Згідно ч. 1,5,7 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Згідно ч.1,2 ст. 83 ЦПК України сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Згідно ч. 1 ст. 84 ЦПК України учасник справи, у разі неможливості самостійно надати докази, вправі подати клопотання про витребування доказів судом. Таке клопотання повинно бути подане в строк, зазначений у частинах другій та третій статті 83 цього Кодексу. Якщо таке клопотання заявлено з пропуском встановленого строку, суд залишає його без задоволення, крім випадку, коли особа, яка його подає, обґрунтує неможливість його подання у встановлений строк з причин, що не залежали від неї. Як вбачається по справі, перше підготовче засідання було проведено Московським районним судом м. Харкова у період з 23.10.2021 по 26.01.2022, тобто у представника позивача було достатньо процесуального часу надати належні, допустимі та достовірні докази для розгляду справи по суті. 

Доводи апеляційної скарги про те, що дійсно позивачем такі докази не було надано до суду першої інстанції, оскільки позивач вважав за достатнє наявних в матеріалах справи доказів, наданих на підтвердження належності йому квартири, то ці доводи є визнанням неналежного здійснення процесуальних дій по поданню суду доказів для розгляду справи по суті.

Щодо клопотання в апеляційній скарзі представника позивача – адвоката Казьонного Р.В. про поновлення строку на подання додаткових доказів, а саме договору купівлі-продажу квартири від 22.07.2010, витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 28.07.2010, Інформації з Державного реєстру речових прав, то згідно ч. 3 ст. 367 ЦПК України, докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Причини неподання вказаних доказів суду першої інстанції, зазначені в апеляційній скарзі, не є поважними, ці докази існували у позивача, тобто відсутні причини, що об`єктивно не залежали від нього.

Доводи апеляційної скарги щодо визнання судом першої інстанції акту КП «Жилкомсервіс» від 02.04.2021 неналежним доказом, то ці доводи не заслуговують на увагу та не є підставою для скасування рішення суду першої інстанції з мотивів, наведених вище. 

Інші доводи апеляційної скарги також не заслуговують на увагу та не дають підстав для скасування судового рішення, оскільки наведені в апеляційній скарзі доводи були предметом дослідження у суді першої інстанції із наданням відповідної правової оцінки усім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах чинного законодавства України, з якою погоджується суд апеляційної інстанції.

Наведені у апеляційній скарзі доводи були предметом дослідження у суді першої інстанції із наданням відповідної правової оцінки усім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах чинного законодавства України, з якою погоджується суд апеляційної інстанції.

З врахуванням викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції відповідає вимогам матеріального та процесуального закону. Підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, колегія не знаходить.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, №63566/00, §23, ЄСПЛ, від 18.07.2006).

Відповідно до ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, так як рішення суду першої інстанції ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права.

З підстав вищевказаного, апеляційний суд у складі колегії суддів вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу - без задоволення, а рішення суду - без змін, оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують. 

Керуючись ст. ст. 367 ч.1, 2, 368 ч.1, 374 ч.1 п.1, 375 ч.1, 381 – 384 ЦПК України, Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ, - 
П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 – адвоката Казьонного Руслана Вячеславовича – залишити без задоволення.

Рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 15 січня 2025 року – залишити без змін.

          Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення.  Касаційна скарга на  неї подається протягом тридцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено лише скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. 

Повний текст постанови складено 30 липня 2025 року.

СУДДІ: А. І. Дорош О. А. Лобов В. М. Триголов