Справа № 344/6469/25 
Провадження № 22-ц/4808/854/25 
Головуючий у 1 інстанції Татарінова О. А. 
Суддя-доповідач Луганська 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
10 червня 2025 року                                                                        м. Івано-Франківськ 

Івано-Франківський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - Луганської В.М.
суддів – Девляшевського В.А., Максюти І.О., 
за участю секретаря – Кузів А.В.
учасники справи
заявник – ОСОБА_1 
заінтересована особа – ОСОБА_2 , 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Івано-Франківського апеляційного суду справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_1 
на рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 14 квітня 2025 року, ухвалене судом у складі судді Татарінової О.А., 
у справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа ОСОБА_2 , про видачу обмежувального припису,

в с т а н о в и в:
У квітні 2025 року ОСОБА_1 звернулась до суду з заявою про видачу обмежувального припису, в обґрунтування якої зазначила, що з 16 квітня 2022 року вона перебуває у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 , у якому у них народився син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . 
Рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 22.10.2024 по справі №344/16178/24 з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 стягуються аліменти на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 3 500, 00 грн, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 03 вересня 2024 року до досягнення дитиною повноліття, а також стягуються аліменти на утримання ОСОБА_1 у розмірі 2 500, 00 грн щомісяця, починаючи з 03 вересня 2024 року і до досягнення дитиною трирічного віку, а саме до ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Під час спільного проживання із заінтересованою особою у приватному будинку за адресою АДРЕСА_1 , ОСОБА_4 постійно кривдив заявницю, образливо висловлювався про її дочку від попереднього шлюбу, а після придбання заявницею квартири 08.01.2024 року він одразу її з дітьми поселив у квартирі за адресою АДРЕСА_2 . 
15.08.2024 року під час відвідування заявниці за адресою її зареєстрованого місця проживання, останній вчинив домашнє насильство над нею у присутності спільного сина та дочки від першого шлюбу заявниці, погрожував, завдаючи їй фізичного болю, використовуючи заборонені прийоми викручування рук, намагався у будь який спосіб відібрати у заявниці дитину, при цьому нецензурно висловлювався.
Заяву до поліції щодо побиття заявниця не подавала, так як це могло зашкодити психологічному здоров`ю дитини.
Також зазначила, що 18.03.2025 року звернулася до заінтересованої особи із проханням відвезти її з сином до Обласної дитячої лікарні 18.03.2025 року. Після прийому в дитячого лікаря хірурга в Обласній дитячій лікарні, заінтересована особа забрав сина на відпочинок для плавання у басейні, однак місця знаходження такого відпочинкового закладу не вказав. Заявниця заперечувала, однак останній словесно принижував її, та здійснив рух автомобілем. Камерами відеоспостереження зафіксовано дані знущання над заявницею, а саме удари по тілу та по голові. Заінтересована особа, потішався з відео знущань над заявницею, її біг за автомобілем 18.03.2025 о 15:18 з камери 3 надіслав її батькові.
Заявниця цього ж дня, 18.03.2025, звернулась за медичною допомогою до КНП «Міська клінічна лікарня ІФМР» по вул. Мазепи, де лікарем ОСОБА_5 після огляду їй було встановлено діагноз черепно-мозкова травма (струс головного мозку) забій по внутрішній поверхні правого плеча. 
Талоном повідомленням Єдиного обліку №12967 про прийняття і реєстрацію заяви (повідомлення) про кримінальне правопорушення та іншу подію підтверджується реєстрація її заяви з приводу домашнього насильства у інформаційно-телекомунікаційній системі «Інформаційний портал Національної поліції України».
На дату подання даної заяви до суду, будь якого рішення Івано-Франківським РУП ГУНП в Івано-Франківській області не було прийнято, однак у телефонному режимі заявницю було проінформовано про строк розгляду її заяви протягом 30 днів, що вочевидь не відповідає обставинам справи та нормам законодавства.
Також фотографіями рук підтверджується наявність тілесних ушкоджень.
З 28.03.2025 заявниці надається соціальний супровід КЗ «Міський центр соціальних служб ІФМР», як особа, яка перебуває у складних життєвих обставинах.
Зазначає, що вона та спільна дитина - син ОСОБА_6 , є особами, які зазнали домашнього насильства.
Просила суд:
- заборонити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ( АДРЕСА_3 ) перебувати за адресою проживання ( АДРЕСА_2 ) постраждалих осіб ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , строком на 6 місяців;
- заборонити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ( АДРЕСА_3 ) наближатися на відстань менше 300 м до місця проживання постраждалих осіб ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за адресою: АДРЕСА_2 – строком на 6 місяців;
- заборонити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ( АДРЕСА_3 ) вести листування, телефонні переговори з постраждалими особами ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 або контактувати з ними через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб, строком на 6 місяців;
- заборонити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ( АДРЕСА_3 )  особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалих осіб ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 якщо вони за власним бажанням перебувають у місці, невідомому кривднику, переслідувати їх та в будь - який спосіб спілкуватися з ними строком на 6 місяців.

Рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 14 квітня 2025 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 , заінтересована особа ОСОБА_2 , про видачу обмежувального припису відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, ОСОБА_1 звернулась до суду з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 14 квітня 2025 року, ухвалити нове рішення, яким задовольнити її заяву про видачу обмежувального припису.
В обґрунтування апеляційної скарги, скаржниця зазначає, що судом першої інстанції в порушення вимог ч. 1 ст. 229 ЦПК України не досліджено надані до заяви докази
На підтвердження факту вчинення ОСОБА_2 факту домашнього насильства заявницею до суду першої інстанції подано: 3 відеозаписи, з яких перші два стосуються подій, які відбувались 15.08.2024 за адресою її фактичного місця проживання - АДРЕСА_4 за участю заінтересованої особи, сина ОСОБА_6 та дочки від першого шлюбу; третій відеозапис стосується подій, які відбувались 18.03.2025 року за адресою АДРЕСА_5 за участю заінтересованої особи, заявниці та у присутності сина ОСОБА_6 ; скриншот екрана мобільного телефону за 18.03.2025 на підтвердження факту звернення з приводу домашнього насильства на спецлінію 102 о 14:35; скриншот екрана мобільного телефону, де відображено дату зйомки відео 15.08.2024 року та час 10:32; фотокопії світлин рук заявниці за 15.08.2024, 22.09.2024, 19.03.2025.
Також, наданою до суду першої інстанції переписку із застосунку Вайбер від 19.03.2025 року, якою підтверджується домашнє насильство заінтересованої особи відносно неї у формі образ. У переписці містяться погрози та шантаж надіслати відео її татові, що свідчить про психологічне насильство. Також даною перепискою підтверджується факт кидання саме ОСОБА_2 телефону заявниці у болото, що свідчить про домашнє насильство економічного характеру.
У переписці між сторонами в за стосунку ОСОБА_7 , ОСОБА_2 не заперечив її побиття, тому вважає, що суд першої інстанції дійшов передчасного висновку про не підтвердження даною перепискою факту спричинення тілесних ушкоджень.
Скаржниця, зазначила, що відеозаписом № 3 підтверджується, що 18.03.2025 року автомобіль  НОМЕР_1 , PEUGEOT 308 перебував під управлінням заінтересованої особи, коли заявниця зазнала принижень від поведінки заінтересованої особи, який змусив її бігти за автомобілем без верхнього одягу, де перебував малолітній син, проте суд помилково розцінив таку поведінку кривдника конфліктом.
Судом не враховано, що під час розгляду справи про стягнення з ОСОБА_2 аліментів на утримання дружини, у відзиві представник відповідача заперечував щодо стягнення аліментів на її утримання та просив суд відмовити в задоволенні такого позову в повному обсязі, що свідчить про вчинення ОСОБА_2 економічного насильства відносно заявниці та його небажанням надавати кошти на час її перебування у декретній відпустці по догляду за сином, тобто кривдник мав наді мною повну владу та контроль. 
Також, як на підтвердження факту вчинення домашнього насильства посилається на подані до суду першої інстанції докази, а саме: талон повідомлення Єдиного обліку №12967 про прийняття і реєстрацію заяви (повідомлення) про кримінальне правопорушення, що підтверджує реєстрацію заяви з приводу домашнього насильства у інформаційно-телекомунікаційній системі «Інформаційний портал Національної поліції України» та витребування у Івано-Франківському РУП ГУНП в Івано-Франківській області копій матеріалів перевірки, які зареєстровані в ІКС ІПНП Івано-Франківського РУП ГУНП в Івано-Франківській області за Є012967 від 18.03.2025.
Посилається на довідку КНП «Обласна клінічна лікарня №1 ІФМР» від 18.03.2025, де вказано час її звернення за допомогою та діагноз «ЧМТ (струс головного мозку. Забій по внутрішній поверхні правого плеча; фотокопію комп?ютерної томографії (КТ) від 18.03.2025, що підтверджує факт звернення за медичною допомогою у зв?язку з отриманою травмою голови внаслідок фізичного насильства, записи із медичної картки лікаря-хірурга щодо огляду дитини ОСОБА_3  від 07.01.2025, 25.03.2025, 31.03.2025, 17.03.2025 та направлення на консультацію хірурга дитячого та дерматовенеролога дитячого; направлення КЗ «Міський центр соціальних служб» особи, яка постраждала від домашнього насильства та/або насильства за ознакою статі, до центру з надання БВПД №2 від 01.04.2025, видане відповідно до повідомлення/інформації про особу ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , №346/49.1-05 від 25.03.2025 у зв`язку із вчиненням щодо неї фізичного насильства її чоловіком, а саме побиття, психологічного насильства, що виражається у образах у присутності дітей. 
Вважає, що суд першої інстанції мав підстави для витребування у КЗ «Міський центр соціальних служб» висновку щодо психологічного стану дитини, який став свідком як фізичного так і психологічного насильства.
Посилається на особисті письмові пояснення від 14.04.2025, де заявниця детально розписала взаємовідносини із заінтересованою особою, між ним та її дочкою ОСОБА_8 від першого шлюбу, про систематичне приниження ним мене під час спільного проживання у будинку з його батьками на очах в дітей.
Суд першої інстанції не надав оцінки вживанню заінтересованою особою нецензурної лайки відносно заявниці, що також зафіксовано на відеозаписі.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 зазначив, що між ним та заявницею існує спір щодо його участі у вихованні сина, у зв`язку з чим він 02 квітня 2025 року звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_1 про усунення перешкод у спілкуванні з сином.
Твердження заявниці щодо вчинення відносно неї психологічного насильства 22. 09. 2024 року під час спільного відпочинку спростовується довідкою Надвірнянського районного відділу поліції від 02. 05.202 року, де зазначено, що факт домашнього насильства не підтвердився, заборонний припис не виносився. Вважає сам факт звернення заявниці до правоохоронних органів щодо вчинення над нею насильства свідчить про наявність між сторонами конфлікту щодо участі заінтересованої особи, як батька у вихованні сина.
Зазначає, що у довідці лікувального закладу про нанесення їй черепно-мозкової травми, струс мозку під знаком питання, тобто під сумнівом лікаря,забій правого плеча та фото фіксації синців на руках, проте не дивлячись на такі пошкодження її здоров`я, до поліції із заявою про домашнє насильство заявниця не зверталася. 
Наданий заявницею відеозапис не містить відомостей про нанесення заявниці ударів по голові і по тілу, а її твердження суперечить реальним обставинам справи та не підтверджує факт того, що він вчиняв щодо дружини та сина домашнє насильство.
Зазначає, що переписка у за стосунку ОСОБА_7 не підтверджує факт спричинення тілесних ушкоджень.

У судовому засіданні ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_9 підтримали апеляційну скаргу в межах її доводів апеляційної скарги.

У судовому засіданні представник заінтересованої особи ОСОБА_2 - ОСОБА_10 проти задоволення вимог апеляційної скарги заперечував.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, учасників справи, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність й обґрунтованість ухвали суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були дослідженні в судовому засіданні.

Відмовляючи у задоволенні заяви, суд першої інстанції виходив з того, що дослідженими письмовими доказами підтверджено, що між сторонами виникають конфлікти. З відеозапису встановлено, що в серпні 2024 за адресою місця проживання заявниці, ОСОБА_2 просив ОСОБА_1 , яка тримала на руках сина, відпустити дитину, після чого став викручувати їй руку, намагаючись забрати сина ОСОБА_6 . З іншого відеозапису вбачається, що заявниця намагається сісти в автомобіль, який здійснює рух. Відеозапис не містить відомостей про нанесення ОСОБА_2 ударів по тілу та по голові заявниці, як зазначено в поданій суду заяві. Згідно рапорту реєстрації заяви ОСОБА_1 повідомляла про те, що 18.03.2025 року чоловік в ході конфлікту із заявницею забрав без її відома дитину, та поїхав геть. Систематично застосовує фізичну силу. ШМД не потребує.
Суд дійшов висновку, що сам факт звернення ОСОБА_1 до правоохоронних органів щодо вчинення домашнього насильства свідчить про наявність конфлікту між заявником та заінтересованою особою щодо участі у вихованні дитини, але не підтверджує факт того, що ОСОБА_2 , вчинив щодо дружини та дитини домашнє насильство та є ризики вчинення такого насильства. 

Колегія суддів, вважає, що такий висновок суду відповідає обставинам справи та вимогам закону, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що сторони з 16.04.2022 року перебувають у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб, виданого повторно, Серія НОМЕР_2 від 01.04.2023 року.
Відповідно до свідоцтва про народження Серія НОМЕР_3 від 20.10.2022 року, ОСОБА_1 . ОСОБА_2 є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 22 жовтня 2024 року стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 в розмірі 3 500 грн, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 03 вересня 2024 року до досягнення дитиною повноліття. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на її утримання у розмірі 2 500 грн, щомісяця, починаючи з 03 вересня 2024 року і до досягнення дитиною трирічного віку, а саме до ІНФОРМАЦІЯ_6 . Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в розмірі 2422 гривні 40 копійок.
З копії талону повідомлення Єдиного обліку №12967 про прийняття і реєстрацію заяви (повідомлення) про кримінальне правопорушення та іншу подію вбачається, що за заявою ОСОБА_1 зареєстрована заява з приводу домашнього насильства у інформаційно-телекомунікаційній системі «Інформаційний портал Національної поліції України» (журналу єдиного обліку Івано-Франківського РУП ГУНП в Івано-Франківській області за №12967).
Згідно довідки виданої КНП «Міська поліклініка №1 ІФМР» м. Івано-Франківськ від 19.03.2025 року ОСОБА_1 встановлено діагноз черепно-мозкова травма (струс головного мозку?) забій по внутрішній поверхні правого плеча. 
Забій по внутрішній поверхні правого плеча також підтверджується наданою фото фіксацією.
З 28.03.2025 року ОСОБА_1 надається соціальний супровід КЗ «Міський центр соціальних служб ІФМР», як особа, яка перебуває у складних життєвих обставинах.
Як вбачається із копії свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу власником транспортного засобу автомобіля марки Peugeot 308 є ОСОБА_1 .
Заявницею долучено до матеріалів заяви фотокопії синців на руці від 22.09.2024 року.
Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 350-2 ЦПК України заява про видачу обмежувального припису може бути подана особою, яка постраждала від домашнього насильства або її представником - у випадках, визначених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».
За пунктом 3 частини першої статті 350-4 ЦПК України у заяві про видачу обмежувального припису повинно бути зазначено обставини, що свідчать про необхідність видачі судом обмежувального припису та докази, що їх підтверджують (за наявності).
Основним нормативно-правовим актом, яким регулюються спірні правовідносини, є Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» (далі - Закон № 2229-VIII), який визначає організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства.
Згідно з пунктами 3, 14 та 17 частини першої статті 1 Закону № 2229-VIII домашнє насильство - це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.
Психологічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.
Фізичне насильство - це форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру.
Кривдником є особа, яка вчинила домашнє насильство у будь-якій формі (пункт 6 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»).
Відповідно до пункту 2 частини першої статті 24 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить обмежувальний припис стосовно кривдника.
За пунктом 7 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» обмежувальний припис стосовно кривдника - це встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи.
Відповідно до ч. 2 ст. 26 статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків:
1) заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою;
2) усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи;
3) обмеження спілкування з постраждалою дитиною;
4) заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою;
5) заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею;
6) заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб.
Згідно з частиною третьою статті 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків.
У пункті 9 частини першої статті 1 цього Закону визначено, що оцінка ризиків - це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи.
Згідно з пунктом 3 частини першої статті 350-4 ЦПК України у заяві про видачу обмежувального припису повинно бути зазначено обставини, що свідчать про необхідність видачі судом обмежувального припису, та докази, що їх підтверджують (за наявності).
Відповідно до частини першої статті 350-6 ЦПК України, розглянувши заяву про видачу обмежувального припису, суд ухвалює рішення про задоволення заяви або про відмову в її задоволенні.
Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено, що видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних факторів та ризиків.
Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві.
Подібна позиція викладена у постановах Верховного Суду: від 17 квітня 2019 року у справі № 363/3496/18, від 26 вересня 2019 року у справі № 452/317/19-ц, від 17 червня 2020 року у справі № 509/2131/18, від 23 грудня 2020 року у справі № 753/17743/19, від 24 лютого 2021 року у справі № 570/2528/20, від 12 січня 2022 року в справі № 752/9731/21, від 09 січня 2023 року в справі № 161/5807/22.
У постанові Верховного Суду від 13 січня 2021 року у справі № 369/7782/19 (провадження № 61-21337св19) зроблено висновок, що «відповідно до частини третьої статті 26 Закону № 2229-VIII рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків. Оцінка ризиків полягає в оцінюванні вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи. Оцінка ризиків має проводитись за факторами небезпеки (ризиків) щодо вчинення домашнього насильства шляхом відібрання свідчень від постраждалої від такого насильства особи, з`ясування обставин конфлікту та виявлення чинників і умов, які створюють або можуть створювати небезпеку для цієї особи. Фактори небезпеки (ризику) щодо вчинення домашнього насильства мають визначатися за результатами оцінки дій кривдника, які свідчать про ймовірність настання летальних наслідків у разі вчинення домашнього насильства та загальної оцінки ситуації вчинення домашнього насильства з метою виявлення вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті такої особи.
Частиною 1 ст. 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Вирішуючи спір, суд повинен встановити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси позивача, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.
Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Характеристиками доказів є їх належність, достовірність, допустимість та достатність. Так, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ст. 77 - 80 ЦПК України).
Звертаючись до суду, ОСОБА_11 у заяві про видачу обмежувального припису зазначила, що під час спільного проживання із заінтересованою особою, останній постійно кривдив заявницю, образливо висловлювався про її дочку від попереднього шлюбу.
15.08.2024 року під час відвідування заявниці за адресою її зареєстрованого місця проживання, останній вчинив домашнє насильство над нею у присутності спільного сина та дочки від першого шлюбу заявниці, погрожував, завдаючи їй фізичного болю, використовуючи заборонені прийоми викручування рук, намагався у будь який спосіб відібрати у заявниці дитину.
18.03.2025 року після прийому в дитячого лікаря хірурга в Обласній дитячій лікарні, заінтересована особа забрав сина на відпочинок, місця знаходження такого відпочинкового закладу не вказав. Заявниця заперечувала, однак ОСОБА_2 словесно принижував її, та здійснив рух автомобілем.
На підтвердження вказаних нею обставин, до заяви було додано копію довідки виданої КНП «Міська поліклініка №1 ІФМР» м. Івано-Франківськ від 19.03.2025 року, фотокопії від 18.03.2025 року, копію, талону повідомлення Єдиного обліку №12967 про прийняття і реєстрацію заяви (повідомлення) про кримінальне правопорушення та іншу подію, скриншот переписки з заінтересованою особою, направлення особи, яка постраждала від домашнього насильства за ознакою статті, до центру з надання безоплатної вторинної допомоги, копію рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 22.10.2024 року у справі 344/16178/24, диск з відеозаписами подій від 15.08.2024 року, 18.03.2024 року, фотокопії світлин від 22.09.2024 року.
В матеріалах справи також наявні копії матеріалів перевірки, які зареєстровані в ІКС ІПНП Івано-Франківського РУП ГУНП в Івано-Франківській області за ЄО №12967 від 18.03.2025 року. Також згідно повідомлення Івано-Франківського РУП ГУНП 18. 03.2025 року у КНП «Міська клінічна лікарня №1 ІФМР» здійснювали виїзд працівники поліції Івано-Франківської області. Вказане звернення розглянуто відповідно до «Алгоритму спрощеного розгляду працівниками поліції повідомлень громадян, які не містять ознак кримінального правопорушення.
Оцінюючи в сукупності надані докази, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що наявні в матеріалах справи докази не підтверджують вчинення ОСОБА_2 навмисного тривалого домашнього економічного, психологічного, фізичного насильства відносно заявниці та не визначають ризиків продовження чи повторного вчинення такого та чинників і умов, які створюють або можуть створити небезпеку для ОСОБА_1 , що є необхідною умовою для застосування судом до відповідної особи спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству, які визначені Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», а свідчать лише про наявність тривалого конфлікту між сторонами.
У постанові Верховного Суду від 07 листопада 2023 року у справі № 676/265/23 (провадження № 61-9498св23) зазначено, що «домашнє насильство істотно відрізняється від звичайних конфліктних стосунків, оскільки має певні ознаки та характеризується тим, що особа, яка застосовує домашнє насильство, маючи значну перевагу в своїх можливостях, діє умисно з наміром досягти бажаного результату, який полягає у заподіянні шкоди потерпілому шляхом порушення його прав і свобод. Тоді як під конфліктом потрібно розуміти такий стан взаємовідносин, який характеризується наявністю зіткнення протилежних інтересів і поглядів, напруження і крайнього загострення суперечностей, що може призвести до активних дій, ускладнень, боротьби, що супроводжуються складними колізіями; ситуація, в якій кожна зі сторін намагається зайняти позицію несумісну з інтересами іншої сторони. Виникнення конфлікту залежить не лише від об`єктивних причин, але й від суб`єктивних факторів, до яких потрібно віднести власні уявлення учасників конфлікту про себе, свої потреби, мотиви, життєві цінності та ставлення до іншої сторони конфлікту».
З відеозапису від 15.08.2024 року вбачається, що  ОСОБА_2 просив ОСОБА_1 , яка тримала на руках сина, відпустити дитину, після чого завів одну руку заявниці за спину і тримав, намагаючись забрати сина ОСОБА_6 при цьому заявниця говорила останньому, що не віддасть йому сина.
З відеозапису від 18.03.2025 року вбачається, що заявниця намагається сісти в автомобіль, який здійснює рух.
Даний відеозапис не містить відомостей про нанесення ОСОБА_2 ударів по тілу та по голові заявниці.
З рапорту реєстрації заяви ОСОБА_1 вбачається, що 18.03.2025 року о 14-37 надійшло повідомлення зі служби 102 від ОСОБА_1 про те, що в АДРЕСА_6 чоловік в ході конфлікту із заявницею забрав без її відома дитину, поїхав залишивши заявницю на вулиці без грошових коштів. 
Згідно протоколу про прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 18.03.2025 року, близько о 13-30 за адресою м. Івано-Франківськ, вул. Джерельна чоловік ОСОБА_1 вчинив відносно неї домашнє насильство фізичного характеру, а саме штовхав її, тягав за волосся та кидав її мобільний телефон. 
В заяві ОСОБА_1 зазначила, що 18.03.2025 року вона звернулася до ОСОБА_2 із проханням відвезти її з сином до Обласної дитячої лікарні. Зважаючи на запізнення на прийом до лікаря-хірурга через не квапливість заінтересованої особи, хірург відмовив у проведенні оперативного втручання того дня. Вийшовши із приймального відділення лікарні заінтересована особа сказав заявниці, що її додому везти не буде, а сина забирає на відпочинок для плавання у басейнів. На що заявниця заперечувала, а останній словесно принижував її та здійснив рух автомобіля де на вул. Джерельна знаходиться база його підприємства, на території якої розміщено кілька відеокамер, під запис яких ОСОБА_12 фізично познущався над заявницею, наносячи удари по тілу і по голові.
Між тим, відеозапис, який надано заявницею від 18.03.2025 року не містить запису штовхання, тягання за волосся ОСОБА_2 заявниці, нанесення ударів їй по тілу, по голові. 
Судом встановлено, що ухвалою Івано-Франківського міського суду від 03.04.2025 року у справі №344/5731/25 відкрито провадження за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про усунення перешкод у спілкування та вихованні дитини, встановлення способу участі батька у спілкування та вихованні дитини.
З урахуванням зазначеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що між заявницею та ОСОБА_2 виникають конфлікти з приводу участі батька дитини у його вихованні.
Доводи апеляційної скарги про залишення судом першої інстанції поза увагою інформації, яка міститься в переписці із застосунку Вайбер від 19.03.2025, де підтверджується домашнє насильство заінтересованої особи відносно неї у формі образ, погроз, шантажу, є необґрунтованими та спростовуються матеріалами справи, оскільки з наданого скриншоту переписки не вбачається, що ОСОБА_2 нецензурно висловлювався на адресу заявниці, застосовував погрози та шантаж.
Також, не знайшли свого підтвердження посилання скаржниці на те, що у переписці між сторонами в за стосунку ОСОБА_7 , ОСОБА_2 не заперечує її побиття.
Посилання скаржниці на довідку КНП «Обласна клінічна лікарня №1 ІФМР» від 18.03.2025 та фотокопію комп`ютерної томографії (КТ) від 18.03.2025, як на доказ, вчинення  заінтересованою особою  фізичного насильства над  заявницею не може братися до уваги, оскільки, відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 12 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» до повноважень органів охорони здоров`я у сфері запобігання та протидії домашньому насильству належать розроблення та затвердження стандарту надання медичної допомоги постраждалим особам або особам, які ймовірно постраждали від домашнього насильства; затвердження порядку проведення та документування результатів медичного обстеження постраждалих осіб.
Відповідно до Розділу ІІ Порядку проведення та документування результатів медичного обстеження постраждалих осіб від домашнього насильства або осіб, які ймовірно постраждали від домашнього насильства, та надання їм медичної допомоги, затвердженого Наказом Міністерства охорони здоров`я України 01 лютого 2019 року № 278, медичні працівники під час звернення за медичною допомогою постраждалих осіб або їх законних представників повинні зафіксувати їх скарги (звернення), зібрати анамнез, провести медичний огляд з оцінкою стану постраждалої особи та в разі потреби - додаткове інструментально-лабораторне обстеження й заходи щодо попередження наслідків сексуального насильства.
Звернення постраждалих осіб фіксуються у журналі реєстрації фактів виявлення (звернення) про вчинення домашнього насильства та насильства за ознакою статі, який ведеться у закладі охорони здоров`я за формою згідно з додатком 4 до Порядку взаємодії суб`єктів, що здійснюють заходи у сфері запобігання та протидії домашньому насильству і насильству за ознакою статі, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 22 серпня 2018 року № 658 (далі - Порядок взаємодії).
Медичні працівники інформують постраждалу особу та/або її законного представника (якщо такий представник не є кривдником) про права, заходи та соціальні послуги, якими може скористатися постраждала особа.
Заклад охорони здоров`я не пізніше однієї доби інформує за допомогою телефонного зв`язку, електронної пошти з подальшим письмовим підтвердженням та з дотриманням правового режиму інформації з обмеженим доступом уповноважені підрозділи органів Національної поліції України, а у разі виявлення ушкоджень у дитини - також службу у справах дітей районної, районної у містах Києві та Севастополі державної адміністрації, виконавчого органу міської, районної у місті (у разі утворення) ради, сільської, селищної ради об`єднаної територіальної громади (далі - служба у справах дітей), які здійснюють прийом і розгляд заяв та повідомлень про вчинення домашнього насильства.
В довідці КНП «Обласна клінічна лікарня №1 ІФМР» від 18.03.2025 не відображено причини звернення, не зазначено, що травма ОСОБА_1 отримана у зв`язку з застосуванням до неї фізичного домашнього насильства.
Посилання скаржниці на те, що судом не враховано, що рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 22.10.2024 року з ОСОБА_2 стягуються аліменти на утримання їх малолітнього сина та аліменти на її утримання до досягнення дитиною трирічного віку і у відзиві на позовну заяву представник заперечував щодо стягнення аліментів на утримання скаржниці, що свідчить про вчинення ОСОБА_2 економічного насильства відносно скаржниці не заслуговує на увагу, оскільки під час розгляду справи у суді протилежна сторона справи (відповідач) має процесуальні права та обов`язки, які визначені ЦПК України. Не визнання або заперечення стосовно заявлених вимог про стягнення аліментів на утримання скаржниці не може розцінюватися як вчинення над особо економічного насильства. 
До апеляційної скарги скаржницею додано копію листа КЗ «Міський центр соціальних служб ІФМР» від 29.04.2025 року, копія висновку оцінки потреб сім`ї від 26.03.2025 року, акт оцінки потреб сім`ї від 26.03.2025 року, між тим скаржницею не зазначено причини не подання вказаних документів при розгляді зави у суді першої інстанції, тому колегія суддів не дає оцінки вказаним доказам.
Колегія суддів не приймає до уваги копію титульного аркуша медичної картки ОСОБА_13 та запису від 16.04.2025 року, оскільки огляд дитини було здійснено після винесення по справі судового рішення.
Згідно листа від Надвірнянського РВ ГУ НП В Івано-Франківській області від 18.04.2025 року на відповідь адвокату Белей О.Б. зазначено, що 22.09.2024 року о 00:44 надійшло повідомлення зі служби 102 від ОСОБА_1 про те, що вона перебуває на відпочинку в с. Поляниця в готелі « ІНФОРМАЦІЯ_7 » де чоловук ОСОБА_2 застосовує фізичну силу. Дане повідомлення опрацьовано УПП в Івано-Франківській області, на місце події встановлено, що у заявниці ОСОБА_1 виник словесний конфлікт з своїм чоловіком ОСОБА_2 на побутовому підґрунті. Даних громадян спільно із працівниками готелю розселили по різних кімнатах, подія зафіксована на нагрудну камеру. Факт домашнього насильства не підтвердився. Заявниця від написання письмової заяви відмовилася. Відносно ОСОБА_2 терміновий припис не виносився.
Колегія суддів вважає, що інформація, яка викладена в даному листі спростовує доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_2 22.09.2024 року вчинив відносно заявниці фізичне та психологічне насильство,оскільки у вказаному у надані відповіді зазначено, що факт домашнього насильства не підтвердився, у заявниці ОСОБА_1 виник словесний конфлікт з своїм чоловіком ОСОБА_2 на побутовому підґрунті. 
З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що надані заявницею докази свідчать про наявність конфлікту між нею та заінтересованою особою щодо участі у вихованні дитини, але не є такими, які б об`єктивно та поза межами розумного сумніву доводили факт вчинення ОСОБА_2 стосовно ОСОБА_1 домашнього насильства.
Висновки суду першої інстанції по суті вирішення спору узгоджуються із судовою практикою Верховного Суду у подібних справах, застосовані судом правові позиції є релевантними до спірних правовідносин (частина четверта статті 263 ЦПК України). При цьому судова практика з указаного питання є сталою та сформованою, а відмінність залежить лише від доказування.
Отже, суд першої інстанції з дотриманням вимог статей 263-265 ЦПК України правильно встановив правовідносини, що склалися між сторонами, та дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні заяви ОСОБА_1 про видачу обмежувального припису відносно ОСОБА_2 .
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Колегія суддів вважає, що рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 14 квітня 2025 року ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права і підстав для його скасування по доводам апеляційної скарги не має.
Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 382, 384, ЦПК України, апеляційний суд,
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 14 квітня 2025 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 13 червня 2025 року.

Головуючий В.М. Луганська

Судді: В. А. Девляшевський

І.О. Максюта