ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/4301/25 Справа № 208/8943/24 	  	Суддя у 1-й інстанції - Гречана В. Г. Суддя у 2-й інстанції - Халаджи О. В.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 липня 2025 року                                                                м. Дніпро
Дніпровський апеляційний суд у складі:
головуючого - судді Халаджи О. В.
суддів: Агєєва О.В., Космачевської Т.В., 
секретар Піменова М.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Дніпро апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» на заочне рішення Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 08 січня 2025 року у цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , про стягнення інфляційних втрат і 3 % річних (суддя першої інстанції Гречана В.Г.),

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2024 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Дніпрофінансгруп» звернулось до Заводського районного суду м. Дніпродзержинськ Дніпропетровської області з позовом до ОСОБА_1 та  ОСОБА_2 про стягнення інфляційних втрат і 3 % річних, в якому просить суд стягнути солідарно з відповідачів на користь позивача компенсаційні суми за невиконання грошового зобов`язання у вигляді втрат від інфляції в сумі 126323,77 грн. і 3 % річних в розмірі 38719,82 грн. Всього 165043,59 грн. Нарахування компенсаційних виплат здійснено за період з 01.05.2017 р. по 23.02.2022 р.
Заочним рішенням Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 08 січня 2025 року у задоволенні позову відмовлено.
На вказане рішення суду позивачем була подана апеляційна скарга, в якій він зазначив, що воно ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права, а також без врахування всіх обставин справи.
Скаргу мотивує тим, що наявні у справі докази вказують на чітку наявність правових підстав для стягнення з відповідачів інфляційних втрат та 3% річних, нарахованих за період існуючого прострочення виконання грошового зобов`язання за кредитним договором по поверненню тіла кредиту та сплаті відсотків за користування ним, встановленого судовим рішенням.
Судове рішення про стягнення з боржника коштів не виконувалось досить тривали час, враховуючи, що таке прострочення є триваючим правопорушенням, кредитор - позивач вправі вимагати стягнення з боржника відповідача в судовому порядку сум інфляційних нарахувань та 3% процентів річних за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов`язання аж до повного його виконання.
Вказує, що листом від 12.02.2025 №01.29/730 приватний виконавець повідомив ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп», що з моменту відкриття виконавчого провадження №69805542 від 07.09.2022 по 12.02.2025 на користь стягувача було стягнуто грошові кошти у розмірі 29 291,95 гривень.
Листом від 12.02.2025 №01.29/729 приватний виконавець повідомив ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп», що з моменту відкриття виконавчого провадження №69805755 від 07.09.2022 по 12.02.2025 на користь стягувача було стягнуто грошові кошти у розмірі 4 327,44 гривень.
Директор ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» - Олександра Скребець просив заочне рішення Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 08 січня 2025 року скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.
Відзив на апеляційну скаргу не надходив.
Учасники справи у судове засідання не з’ явились, про час, дату та місце розгляду справи були повідомленні належним чином.
Згідно із ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи та  доводи апеляційних скарг, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню. 
       Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до ч.4 ст.367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Відповідно до п. 4 ч.1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Судом першої інстанції встановлено, що ТОВ "ФК "Дніпрофінансгруп" звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 як правопреємник права вимоги ВАТ "КБ "Надра" до відповідачів, яке ґрунтувалось на укладеному між ОСОБА_1 і Банком кредитному договорі від 11.01.2006 р. № 8/2006/840-К/264-Н на суму 14400,0 доларів США, і на договорі поруки між ОСОБА_2 і Банком від 11.01.2006 р. № 264/2-Н, за умовами якого поручитель солідарно зобов`язався відповідати за виконання кредитоотримувачем умов кредитного договору у повному обсягу.
У зв`язку з невиконанням позичальницею умов кредитного договору ВАТ "КБ "Надра" у 2014 році звернулося до Заводського районного суду м. Дніпродзержинськ з позовом до відповідачів про стягнення з них солідарно суми заборгованості за кредитним договором (тіло кредиту, проценти, пеня, неустойка, штраф) . Рішенням суду від 23.07.2014 р. ухвалено стягнути з відповідачів солідарно 267817,56 грн.
Рішення в апеляційному порядку не оскаржувалось.
Стягувач, - ВАТ "КБ "Надра" виконавчого листа в суді не отримувало і виконавче провадження з виконання рішення суду не відкривалось.
17.07.2020 р. між ПАТ (раніше - ВАТ) "КБ "Надра" і ТОВ "Фінансова компанія "Дніпрофінансгруп" було укладено договір № GL48N718070-1-3 про відступлення права вимоги з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 . Цей договір посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бочкарьовою А.В.
05.01.2021 р. ухвалою Заводського районного суду м. Дніпродзержинськ від 05.01.2021 р. замінено вибулого стягувача ПАТ "КБ "Надра" на правонаступника,- ТОВ "ФК "Дніпрофінансгруп" щодо виконання рішення Заводського районного суду від 23.07.2014 р. і поновлено строк на пред`явлення виконавчого листа до виконання.
Ухвала суду ніким не оскаржувалась.
21 травня 2021 року ТОВ "ФК "Дніпрофінансгруп" видані виконавчі листи щодо кожного боржника.
07.09.2022 р. приватним виконавцем виконавчого округу Дніпропетровської області Ванжою О. В.(м. Дніпро) відкрити виконавчі провадження у відношенні ОСОБА_1 та ОСОБА_2 №ВП № 69805542 та ВП № 69805755, відповідно.
Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано ніякої інформації щодо руху виконання відповідачами основного зобов`язання.
Апеляційний суд не погоджується з вказаним висновком суду першої інстанції .
Згідно з вимогами ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч. 1 ст. 13 ЦПК України).
Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
За правилами ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (ч. 4 ст. 263 ЦПК України).
Згідно зі статтею 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу та 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір відсотків не встановлений договором або законом.
Оскільки стаття 625 ЦК України розміщена в розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України, то вона поширює свою дію на всі зобов`язання, якщо інше не передбачено в спеціальних нормах, які регулюють суспільні відносини з приводу виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов`язань.
Передбачене частиною другою статті 625 ЦК України нарахування 3% річних має компенсаційний, а не штрафний характер, оскільки є способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у отриманні компенсації від боржника. При обрахунку 3% річних за основу має братися прострочена сума, визначена у договорі чи судовому рішенні, а не її еквівалент у національній валюті України.
У постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року (справа № 14-10цс18) та від 04 липня 2018 року (справа № 14-154цс18) містяться висновки, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.
При цьому, для застосування частини другої статті 625 ЦК України необхідним є встановлення обсягу грошового зобов`язання, що виникло у боржника перед кредитором.
Судом встановлено, у зв`язку зі спливом строку кредитування і простроченням повернення позичених коштів за кредитним договором у боржників виникла заборгованість перед первісним кредитором.
За наведеним у частині другій статті 625 ЦК України регулюванням відповідальності за прострочення грошового зобов`язання на боржника за прострочення виконання грошового зобов`язання покладається обов`язок сплатити кредитору на його вимогу суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Проценти, встановлені статтею 625 ЦК України, підлягають стягненню саме при наявності протиправного невиконання (неналежного виконання) грошового зобов`язання. Тобто, проценти, що стягуються за прострочення виконання грошового зобов`язання за частиною другою статті 625 ЦК України є спеціальним видом відповідальності за таке порушення зобов`язання. На відміну від процентів, які є звичайною платою за користування грошима, зокрема за договором позики, до них застосовуються загальні норми про цивільно-правову відповідальність.
За період після прострочення повернення позики після закінчення дії кредитного договору підлягають стягненню річні проценти відповідно до частини другої статті 625 ЦК України, як грошова сума, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання, тобто як міра відповідальності за порушення грошового зобов`язання.
Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України, оскільки зобов`язання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог ст. ст. 526, 599 ЦК України.
У відповідачів існує невиконане грошове зобов`язання перед позивачем у розмірі 267817,56 гривень, що підтверджується рішенням Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 23 липня 2014 року у справі №208/421/14-ц, яке набрало законної сили. Відповідачами вказане рішення суду першої інстанції не оскаржувалось 
З матеріалів справи вбачається, що ухвалою Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 05 січня 2021 року замінено вибулого стягувача Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Надра Банк» на правонаступника - Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп»: юридична адреса: 49089, Дніпропетровська область, місто Дніпро, вулиця Автотранспортна, будинок № 2, офіс 205, код ЄДРПОУ 40696815, п/р № НОМЕР_1 в ПАТ КБ «Приватбанк», МФО 305299, щодо виконання рішення у справі № 208/421/14-ц за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Надра Банк» до  ОСОБА_1 , ОСОБА_2 «про стягнення заборгованості за кредитним договором».
Поновлено строк на пред`явлення виконавчого листа № 208/421/14-ц за рішенням Заводського районного суду міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 23 липня 2014 року по справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Надра Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 «про стягнення заборгованості за кредитним договором».
Позивачем на підтвердження факту наявності заборгованості на яку позивачем здійснено розрахунок інфляційних втрат та 3% річних надано належні та допустимі докази, які наявні в матеріалах справи. З вказаних доказів видно, що з моменту ухвалення рішення Заводським районним судом м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 23 липня 2014 року і до моменту звернення позивача з даним позовом відповідачами не здійснювались дії щодо погашення вказаної заборгованості.
Відповідачі у справі, а ні під час розгляду справи в суді першої інстанції, а ні під час перегляду рішення в суді апеляційної інстанції жодним чином не спростували наявність заборгованості стягнутої з них на підставі рішення Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 23 липня 2014 року, що є їх процесуальним обов`язком, а не позивача.
Позивач ТОВ «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп», шляхом подання цього позову, пред`явив відповідачам вимогу, в порядку частини другої статті 625 ЦК України, про сплату інфляційних втрат та трьох відсотків річних за період прострочення грошового зобов`язання, право на які він, як стягувач, має з моменту набрання чинності рішенням Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 23 липня 2014 року до фактичного його виконання шляхом сплати усіх необхідних грошових сум, однак, заявив вимогу виключно щодо стягнення цих сум за період з 01.05.2017 року по 23.02.2022 року, однак колегія суддів не погоджується з даним період з огляду на те, що право вимоги позивач за даним кредитним договором, отримав на підставі Договору №GL48N718070-1-3 про відступлення прав вимоги від 17 липня 2020 року, а отже апеляційний суд вважає, що саме з цієї дати позивач має право вимагати від відповідача 3%річних та інфляційні втрати, у зв`язку із чим, судом було здійснено власний розрахунок наявної заборгованості.
Період прострочення грошового зобов`язання: 17.07.2020 року по 31.12.2020 року у розмірі 3666,02 грн. (267817,53 х 3%х167/366/100 = 3666,02 грн.)
Період прострочення грошового зобов`язання: 01.01.2021 року по 23.02.2022 року у розмірі 9223,20 грн., (267817,56 х 3%х419/365/100 = 9223,20 грн.
Сума заборгованості 3% річних становить 12 889,22 грн.
Щодо інфляційних втрат за період з липня 2020 року по лютий 2022 року: Розрахунок здійснюється за формулою
ІІС = ( ІІ1 : 100 ) x ( ІІ2 : 100 ) x ( ІІ3 : 100 ) x ... ( ІІZ : 100 )
ІІ1 - індекс інфляції за перший місяць прострочення,
ІІZ - індекс інфляції за останній місяць прострочення.
Останній період
IIc (99,80 : 100) x (100,50 : 100) x (101,00 : 100) x (101,30 : 100) x (100,90 : 100) x (101,30 : 100) x (101,00 : 100) x (101,70 : 100) x (100,70 : 100) x (101,30 : 100) x (100,20 : 100) x (100,10 : 100) x (99,80 : 100) x (101,20 : 100) x (100,90 : 100) x (100,80 : 100) x (100,60 : 100) x (101,30 : 100) x (101,60 : 100) = 1.17239771
Інфляційне збільшення:
267 817,56 x 1.17239771 - 267 817,56 = 46 171,13 грн.
Загалом, сума заборгованості яка підлягає солідарному стягненню з відповідачів становить 59060,35 грн.
Підсумовуючи вищевикладене, суд першої інстанції не врахував вищевказаного у зв`язку з чим дійшов до помилкового висновку щодо відсутності підстав для задоволення позову та стягнення інфляційних втрат та 3% річних.
Таким чином, у зв`язку з невиконанням судового рішення, що набрало законної сили, позовні вимоги ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» слід задовольнити частково та стягнути солідарно з  ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» за прострочення виконання грошового зобов`язання за період з 17.07.2020 року по 23.02.2022 року 59060,35 грн., з яких: 12889,22 грн. – 3% річних; 46171,13 грн. – інфляційні втрати.
Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Отже, колегія апеляційного суду дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції не відповідає фактичним обставинам справи, не ґрунтується на наявних у справі доказах, ухвалене з порушенням норм матеріального і процесуального права і не може бути залишене без змін, а підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про задоволення позову.
Відповідно ст. 141 ЦПК України та враховуючи задоволення апеляційної скарги колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для стягнення з  ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ТОВ "ФК"Дніпрофінансгруп" судові витрати по справі, а саме: судовий збір за розгляд справи в суді першої та апеляційної інстанції у сумі по 1354,26 грн., з кожного.
Матеріалами справи встановлено, що ТОВ «ФК «Дніпрофінасгруп» у позові заявлялась вимоги про стягнення з відповідачів правничої допомоги за розгляд справи у суді першої інстанції.
В матеріалах справи наявна заява про стягнення судових витрат, в якій позивач просив стягнути з відповідачів у солідарному порядку 8500 грн.
Положеннями ст. 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.
Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи належать витрати на професійну правничу допомогу.
Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Для цілей розподілу витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Отже, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд має враховувати конкретні обставини справи, загальні засади цивільного законодавства та критерії відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.
Так, правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо, а договір про надання правової допомоги укладається на такі види адвокатської діяльності як захист, представництво та інші види адвокатської діяльності.
Верховний Суд в постанові від 13.02.2019 року у справі №756/2114/17 звернув увагу на наступне. Враховуючи положення ст.28 Правил адвокатської етики необхідно дотримуватись принципу «розумного обґрунтування» розміру оплати юридичної допомоги. Цей принцип набуває конкретних рис через перелік певних факторів, що мають братись до уваги при визначенні розміру оплати: обсяг часу і роботи, що вимагається для адвоката, його кваліфікацію та адвокатський досвід, науково-теоретична підготовка.
В додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі №755/9215/15-ц зроблено висновки, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.
У постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03.11.2023 року у справі №914/2355/21 висловлено правову позицію, відповідно до якої, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспівмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.
У разі недотримання вимог ч. 4 ст. 137 ЦПК України суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування іншою стороною витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу зменшення відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони.
Відповідно до ч.8 ст.141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
На підтвердження понесених витрат, представником позивача – О.С. Скребець надав: договір №02/01-24 про надання правової допомоги від 02.01.2024 року укладений між Адвокатським бюро «Юлії Чміль» та ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп», додаток №1 до Договору про надання правової допомоги та Акт про надання правничої допомоги 2609-24 до договору від 26.09.2024 року.
Згідно вказаного акт від 26.09.2024 року, вартість понесених позивачем послуг за надання йому правничої допомоги становить 8500 грн., з яких ознайомлення з матеріалами справи та судовою практикою – 4000 грн., та складання позовної заяви – 4500 грн.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України, заява № 19336/04, п. 269).
Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат, є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.
Враховуючи характер виконаної адвокатом роботи, принципи співмірності та розумності судових витрат, критерій реальності адвокатських витрат, а також критерій розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, апеляційний суд дійшов висновку про необхідність стягнути з  ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» 4000 грн., по 2000 грн. з кожного, витрат на професійну правничу допомогу, оскільки вказана сума документально підтверджена та є співмірною зі складністю справи та виконаних адвокатом робіт.

Керуючись статтями 141, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,
,
ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» задовольнити частково.
Заочне рішення Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 08 січня 2025 року скасувати.
Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , про стягнення інфляційних втрат і 3 % річних задовольнити частково.
Стягнути солідарно із ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) та ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_3 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» інфляційні втрати у розмірі 46 171 грн. 13 коп., 3% річних у розмірі 12889 грн. 22 коп., а всього 59060 грн. 35 коп.
В іншій частині позову відмовити.
Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) та ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_3 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» судовий збір за розгляд даної справи у суді першої та апеляційної інстанції у розмірі 1354 грн. 26 коп., з кожного.
Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) та ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_3 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» витрати за правничу допомогу у суді першої інстанції у розмірі 2000 грн., з кожного.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення. Касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.  
Повний текст судового рішення складено 9 липня 2025 року.

Судді:                                                                                О.В. Халаджи
                                                                               
                                                                               О.В. Агєєв                                                                                        
Т.В. Космачевська