ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ 
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
23 липня 2025 року 
м. Чернівці
справа № 724/1814/24
провадження 822/608/25
Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого Кулянди М.І.,
суддів: Одинака О.О., Половінкіної Н.Ю.,
за участю секретаря Тодоряка Г.Д.,
учасники справи:
позивач ОСОБА_1 ,
відповідач: ОСОБА_2 , 
апеляційна скарга ОСОБА_2 на рішення Хотинського районного суду Чернівецької області від 06 травня 2025 року,
головуючий в суді першої інстанції суддя Ковальчук Т.М.,
ВСТАНОВИВ:
Описова частина
Короткий зміст позовних вимог
У травні 2024 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до  ОСОБА_2 про зміну черговості спадкування.
Зазначала, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла її рідна сестра- ОСОБА_3 , після смерті якої відкрилася спадщина.
За життя спадкодавець заповіту не склала.
Спадкоємцем першої черги за законом є онука померлої - ОСОБА_2 , яка є відповідачкою у справі, на підставі ст.1266 ЦК України, за правом представлення, так як її батько - ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , раніше за свою матір ОСОБА_3 .
Вважає, що має право на спадкування разом із відповідачкою, яка є спадкоємцем першої черги і яка закликається до спадкування, оскільки здійснювала догляд за померлою та утримувала її з 2010 року та по день смерті.
Рішенням Хотинського районного суду Чернівецької області від 17 лютого 2010 року ОСОБА_3 була визнана недієздатною, а ухвалами Хотинського районного суду Чернівецької області від 17 липня 2012 року та від 18 жовтня 2018 року її було призначено опікуном над недієздатною ОСОБА_3 .
Протягом тривалого часу позивачка опікувалася, матеріально забезпечувала та надавала іншу допомогу спадкодавцеві, яка через тяжку хворобу була у безпорадному стані.
Посилаючись на викладені обставини,  ОСОБА_1  просила змінити черговість на одержання права на спадкування і надати їй, спадкоємцю другої черги за законом, право на спадкування разом із спадкоємцями першої черги за законом, після смерті  ОСОБА_3 , яка померла  ІНФОРМАЦІЯ_1 . 
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Рішенням Хотинського районного суду Чернівецької області від 06 травня 2025 року позов ОСОБА_1 задоволено.
Надано ОСОБА_1 , спадкоємцю другої черги за законом, право на спадкування разом із спадкоємцями першої черги за законом, після смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 . 
Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що позивачка опікувалась, матеріально забезпечувала та надавала іншу допомогу своїй сестрі ОСОБА_3 , яка через тяжку хворобу була неспроможна самостійно забезпечувати себе.
Короткий зміст вимог апеляційної скарги 
ОСОБА_2 в апеляційній скарзі просить рішення Хотинського районного суду Чернівецької області від 06 травня 2025 року про задоволення позову скасувати і ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовити. 
Апелянт посилається на те, що суд першої інстанції, при ухваленні рішення про задоволення позову, допустив неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушив норми процесуального права та неправильно застосував норми матеріального права.
Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу
Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що хоча позивачка і була опікуном ОСОБА_3 , однак не здійснювала повноцінний догляд за останньою та не виконувала обов`язки опікуна, оскільки ОСОБА_3 тривалий час до своєї смерті перебувала в ОКУ «Хотинський психоневрологічний будинок-інтернат» та знаходилася на повному державному утриманні.
Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи 
ОСОБА_1 подала до суду відзив на апеляційну скаргу. Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.
Посилаються на те, що аргументи викладені в апеляційній скарзі, є безпідставними.
Мотивувальна частина
Обставини справи, встановлені судом першої та апеляційної інстанцій
ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 , виданого 05 квітня 2021 року виконавчим комітетом Клішковецької сільської ради Дністровського району Чернівецької області (а.с. 8 том 1).
Після смерті ОСОБА_3 відкрилася спадщина, до складу якої входить житловий будинок, що розташований за адресою: АДРЕСА_1  (а.с.23-28,31,172-173 том 1).
З інформаційної довідки із Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) №65748248 від 27 липня 2021 року вбачається, що заповіт, посвідчений від імені ОСОБА_3 , у вказаному реєстрі відсутній (а.с.158 том 1).
Спадкоємцем першої черги за законом, після смерті ОСОБА_3 , є її онука - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , спадкоємцем другої черги - рідна сестра ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_5 (а.с.6,32-34, 165-166 том 1).
З матеріалів спадкової справи № 302/2021, заведеної до майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 , вбачається, що 27 липня 2021 року ОСОБА_1 звернулася до Хотинської державної нотаріальної контори Чернівецької області із заявою про прийняття спадщини за законом, після смерті сестри ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.155 зворот том 1).
22 вересня 2021 року ОСОБА_2 звернулася до Хотинської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини за законом, після смерті своєї бабусі ОСОБА_3 , батько якої (син спадкодавиці) ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.163 том 1).
Судом встановлено,  що в липні  2008 року під час перебування за кордоном, на заробітках, ОСОБА_3 , внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,  отримала тяжку черепно-мозкову травму, тривалий час лікувалася, що підтверджується медичними документами, зокрема, випискою з операційного відділення лікарні Вітторіо Венето, Італія від 18 жовтня 2008 року, витягом з історії хвороби Чернівецької обласної психіатричної лікарні №4287 про стаціонарне лікування ОСОБА_3 у період з 27 липня 2009 року по 07 серпня 2009 року (а.с.11-15 том 1).
Організацію повернення ОСОБА_3 з Італії на територію України здійснювала позивачка ОСОБА_1 , що підтверджується копіями паспорта для виїзду за кордон на ім`я ОСОБА_1 та посвідченням особи на повернення в Україну на ім`я ОСОБА_3 , виданого 07 жовтня 2008 року, з відмітками про перетин кордону України 19 жовтня 2008 року (а.с.82-83 том 1).
Згідно зі змістом витягу з історії хвороби Чернівецької обласної психіатричної лікарні №4287 встановлено, що ОСОБА_3 знаходилася на стаціонарному лікуванні в неврологічному відділенні Чернівецької обласної психіатричної лікарні з 27 липня 2009 року по 07 серпня 2009 року з діагнозом: наслідки перенесеної тяжкої черепно-мозкової травми (22 липня 2008 року), забій головного мозку, субархноїдальний крововилив; розлад особистості, помірний, змішаного ґенезу (а.с.15 том 1).
З матеріалів справи вбачається, що 23 вересня 2009 року   ОСОБА_3 визнана  інвалідом другої групи. Інвалідність встановлена безстроково.
Рішенням Хотинського районного суду Чернівецької області від 17 лютого 2010 року у справі № 2о-18/10 ОСОБА_3 , 1949 року народження, визнано недієздатною. При розгляді цієї справи судом встановлено, що ОСОБА_3 знаходилася на стаціонарному лікуванні в неврологічному відділенні Чернівецької обласної психіатричної лікарні з 27 липня 2009 року по 07 серпня 2009 року з діагнозом : наслідки перенесеної важкої черепно-мозкової травми (22 липня 2008 року), забій головного мозку, субархноїдальний крововилив; розлад особистості, помірний, змішаного генезу. Згідно з висновком амбулаторної судово-психіатричної експертизи від 29 січня 2010 року ОСОБА_3 страждала хронічним психічним захворюванням у формі деменції (недоумства) хронічного походження і за своїм психічним станом розуміти значення своїх дій та керувати ними вона не могла (а.с.40-41 том 1).
ОСОБА_1 у період з 20 травня 2010 року по 11 листопада 2013 року та з 18 жовтня 2018 року по 04 квітня 2021 року була призначена опікуном недієздатної ОСОБА_3 , що підтверджується судовими рішеннями наявними в матеріалах справи (а.с.16-17,19-21 том 1).
Судом також встановлено, що в березні 2011 року позивачка ОСОБА_1 , яка діяла в інтересах ОСОБА_3 , як опікун, зверталася до суду з позовом про визнання недійсним договору купівлі - продажу житлового будинку, АДРЕСА_1 , укладеного 10 лютого 2009 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_7 , посвідченого приватним нотаріусом Хотинського районного нотаріального округу Чернівецької області Масловською І.Ю. та зареєстрований в реєстрі за №444. Рішенням Хотинського районного суду Чернівецької області від 18 червня 2012 року (справа №2-76/12) договір купівлі-продажу від 10 лютого 2009 року було визнано недійсним, з підстав, що ОСОБА_3 , на момент вчинення правочину, не усвідомлювала значення своїх дій та не могла керувати ними (а.с.18-20 том 1).
Згідно з довідкою виконавчого комітету Клішковецької сільської ради Дністровського району Чернівецької області за №2171 від 26 липня 2021 року, ОСОБА_3 , 1949 року народження, за погосподарською книгою №10 за 2021-2025 роки, особовий рахунок № НОМЕР_2 , була зареєстрована та проживала за адресою: АДРЕСА_1 з 1969 року по день своєї смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.29 том 1).
Відповідно до довідки Клішковецької сільської ради Дністровського району Чернівецької області №975 від 20 вересня 2021 року, яка наявна в матеріалах спадкової справи № №302/2021, ОСОБА_3 була зареєстрована та проживала одна за адресою АДРЕСА_1 (а.с.164 зворот, том 1).
Згідно з актом обстеження житлово - побутових умов проживання від 25 червня 2024 року, складеного комісією в складі: старости с.Малинці Боярин В., депутата Клішковецької сільської ради Білого А. та сусідів ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , було обстежено будинок АДРЕСА_1 . З акту встановлено, що господарські номери 8 та 8-А розташовані на одному подвір`ї по АДРЕСА_1 . Зі слів сусідів стало відомо, що ОСОБА_1 , жителька с. Клішківців з 2008 року по день смерті ОСОБА_3 разом з нею не проживала (а.с.59 том 1).
Відповідно до довідки виконавчого комітету Клішковецької сільської ради Дністровського району Чернівецької області за №540 від 26 червня 2024 року, господарський номер 8 та АДРЕСА_1 , розташовані на одному подвір`ї. Зі слів сусідів відомо, що ОСОБА_3 разом зі своїм сином ОСОБА_4 та онукою ОСОБА_2 вели спільне господарство та проживали разом з 2008 року до квітня 2018 року (а.с.59 том 1).
З довідок ОКУ «Хотинський психоневрологічний будинок-інтернат» від 26 червня 2024 №128 та від 04 липня 2024 за №140 вбачається, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ., перебувала в цій установі на повному державному утриманні з 04 серпня 2018 року по день смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 . Згідно з наказом від 04 квітня 2018 року за №21 ОСОБА_3 поступила до установи, на підставі путівки Департаменту соціального захисту населення Чернівецької ОДА від 29 березня 2018 року №65 із діагнозом, відповідно до заключення ЛКК Чернівецької обласної психіатричної лікарні від 14 грудня 2017 року №473: виражені зміни особистості органічного ґенезу, експлозивний варіант, в/лікарняна ремісія. 
Згідно із записами у журналі реєстрації відвідувань підопічних, які мають опікунів, за період перебування ОСОБА_3 у закладі, опікун ОСОБА_1 неодноразово відвідувала свою підопічну, приносила їй гостинці та додаткові необхідні речі. Також постійно цікавилася її станом здоров`я та умовами перебування у закладі (а.с.58, 92-107 том 1).
Згідно з відомостями Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області від 10 грудня 2025 року, наданими на виконання ухвали суду про витребування доказів від 15 листопада 2024 року, встановлено, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , перебувала на обліку в ГУПФ України в Чернівецькій області, як одержувачка пенсії за віком.
За матеріалами пенсійної справи встановлено, що ОСОБА_3 04 квітня 2018 року була зарахована на повне державне утримання до Хотинського психоневрологічного будинку - інтернат (наказ №21 від 04 квітня 2018 року). 
Позиція апеляційного суду, застосовані норми права та мотиви, з яких виходить суд при прийнятті постанови
Заслухавши доповідача, обговоривши доводи апеляційних скарг та перевіривши матеріали справи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити.
Так, відповідно до вимог статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Статтею 264 ЦПК України визначено питання, які вирішує суд під час ухвалення рішення суду.
Апеляційний суд вважає, що рішення суду першої інстанції не відповідає зазначеним вище вимогам закону.
Частиною першою ст. 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (ст. 5 ЦПК України).
Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).
Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст. 1217 ЦК України).
Згідно зі ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок смерті.
За приписами ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.
Статтею 1258 ЦК України передбачено, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, установлених статтею 1259 цього Кодексу.
Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.
Частки у спадщині кожного зі спадкоємців за законом є рівними (ч. 1 ст. 1267 ЦК України).
Системне тлумачення положень статей 1258, 1259 та інших положень книги 6 ЦК України дозволяє стверджувати про необхідність розмежовувати такі правові конструкції як «одержання права на спадкування наступною чергою» (ч. 2 ст. 1258 ЦК України) та «зміну суб`єктного складу осіб, які набувають право на спадкування за законом».
«Одержання права на спадкування наступною чергою» стосується другої - п`ятої черг і пов`язується із такими негативними юридичними фактами як: відсутність спадкоємців попередньої черги; усунення спадкоємців попередньої черги від права на спадкування; неприйняття спадкоємцями попередньої черги спадщини; відмова від прийняття спадщини.
На «зміну суб`єктного складу осіб, які набувають право на спадкування за законом» у межах певної черги, впливають такі юридичні факти як: зміна черговості на підставі договору або рішення суду (ст. 1259 ЦК України); застосування правил про право представлення (ст. 1266 ЦК України); відмова спадкоємця від прийняття спадщини на користь іншого спадкоємця за законом (ч. 2 ст. 1274 ЦК України); спадкова трансмісія (ст. 1276 ЦК України); збереження правового зв`язку при усиновленні (ч. 3 ст. 1260 ЦК України). Зміна суб`єктного складу осіб, які набувають право на спадкування за законом, стосується першої-п`ятої черги.
Згідно зі ст. 1262 ЦК України у другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері.
Як регламентовано ч. 2 ст. 1259 ЦК України фізична особа, яка є спадкоємцем за законом наступних черг, може за рішенням суду одержати право на спадкування разом із спадкоємцями тієї черги, яка має право на спадкування, за умови, що вона протягом тривалого часу опікувалася, матеріально забезпечувала, надавала іншу допомогу спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.
Судовий порядок зміни черговості застосовується на підставі задоволення позову спадкоємця наступних черг до спадкоємців тієї черги, які безпосередньо закликаються до спадкування. Право на пред`явлення позову про зміну черговості спадкування мають лише спадкоємці за законом.
Згідно з усталеними та незмінними висновками Верховного Суду, які викладені неодноразово у відповідних постановах, що враховуються апеляційним судом на підставі ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин, підставами для задоволення такого позову є сукупність наступних юридичних фактів, установлених у судовому порядку: 1) здійснення опіки над спадкодавцем, тобто надання йому нематеріальних послуг (спілкування, поради та консультації, поздоровлення зі святами тощо); 2) матеріальне забезпечення спадкодавця; 3) надання будь-якої іншої допомоги спадкодавцеві, тобто такої допомоги, яка має матеріалізоване вираження, - прибирання приміщення, приготування їжі, ремонт житла; 4) тривалий час здійснення дій, визначених у пунктах 1-3; 5) безпорадний стан спадкодавця, тобто такий стан, під час якого особа неспроможна самостійно забезпечувати свої потреби, викликаний похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом.
Для задоволення позову необхідна наявність усіх п`яти зазначених вище обставин.
У зазначеній категорії справ підлягає встановленню судом також факт належності сторін до спадкоємців за законом різних черг.
Зміна черговості спадкування лише надає право спадкоємцю наступної черги на спадкування разом зі спадкоємцями тієї черги, яка має право на спадкування, а не визнає його спадкоємцем цієї черги. Отримавши право на спадкування разом із спадкоємцями іншої черги, такий спадкоємець вважається спадкоємцем тієї черги, до якої він належить відповідно до статей 1261-1265 ЦК України.
У пункті 6 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 № 7 зазначено, що безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування.
Належними доказами, які підтверджують безпорадний стан особи, є відповідні медичні (лікарські) документи, висновки судово-медичних експертів.
Реалізація принципу змагальності в цивільному процесі та доведення сторонами перед судом переконливості поданих доказів є конституційною гарантією (ст. 129 Конституції України).
Відповідно до частини 3 ст. 12, частин 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, окрім випадків установлених Законом, а доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України).
Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 79 ЦПК України).
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 80 ЦПК України).
Ухвалюючи рішення у справі суд першої інстанції суд не звернув увагу, що не можуть бути підставою для визнання здійснення належної опіки позивачки щодо ОСОБА_3 довідки Клішковецької сільської ради №2171 від 26 липня 2021 року та №705 від 23 травня 2024 року, із змісту яких вбачається, що ОСОБА_3 , на момент смерті, була зареєстрована та проживала одна, оскільки матеріали справи вказують на факт перебування спадкодавиці в ОКУ «Хотинський психоневрологічний будинок-інтернат» на повному державному утриманні з 04 квітня 2018 року по день її смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 , що ніким не оспорюється. 
Згідно з актом обстеження житлово - побутових умов проживання від 25 червня 2024 року, складеного комісією в складі: старости с.Малинці Боярин В., депутата Клішковецької сільської ради Білого А. та сусідів ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , було обстежено будинок АДРЕСА_1 і встановлено, що ОСОБА_1 , жителька с. Клішківців з 2008 року по день смерті ОСОБА_3 разом з нею не проживала (а.с.59 том 1).
Крім того, в судовому засіданні ОСОБА_1 , в суді першої та апеляційної інстанцій, не заперечувала той факт, що використовувала пенсію ОСОБА_3 для придбання ліків та одягу їй. Однак, остання не надала суду доказів скільки нею витрачено особистих коштів на придбання ліків та речей для ОСОБА_3 ..
В судовому засіданні, в якості свідка, був допитаний ОСОБА_10 , який зазначив, що є депутатом Малинецького старостинського округу Клішковецької сільської ради. Йому відомо, що після повернення ОСОБА_3 із-за кордону, після лікування, з нею проживав син та навідувалася онука. Йому відомо, що ОСОБА_3 часто виходила в село, заходила до його матері, просила про допомогу по господарству, приготуванню їжі та догляду за нею. Не бачив, щоб ОСОБА_1 проживала разом з сестрою. 
Свідок ОСОБА_11 показала, що працювала в сільській раді, їй відомо, що ОСОБА_3 проживала зі своїм сином та онукою. Неодноразово зверталася в сільську раду про допомогу, наголошувала на тому, що не хоче, щоб сестра була її опікуном. Під час спілкування ОСОБА_3 була адекватною, розуміла все, про що говорять. Зі слів їй було відомо, що пенсію отримує сестра, бо вона скаржилася на цю обставину.
Отже, враховуючи вищенаведені обставини, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, задовольнивши позов, оскільки ОСОБА_1 не довела належними та допустимими доказами наявність вище зазначених юридичних фактів у їх сукупності, за наявності яких у неї б виникнуло право на зміну черговості спадкування з підстав, передбачених ч. 2 ст. 1259 ЦК України, зокрема, здійснення опіки над ОСОБА_3 та надання їй матеріальної і нематеріальної допомоги протягом тривалого часу. 
Висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги 
Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Враховуючи наведене вище, суд першої інстанції ухвалив рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права, а тому рішення Хотинського районного суду Чернівецької області від 06 травня 2025 року підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову.
Щодо судових витрат
Відповідно до правил статті 141 ЦПК України слід змінити розподіл судових витрат.
Згідно з п.2 ч.2 ст.141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи у разі відмови в позові покладаються на позивача.
З мотивувальної частини постанови вбачається, що апеляційний суд дійшов висновку про задоволення апеляційної скарги.
За подання апеляційної скарги апелянт сплатила 1453 гривні 44 копійки, що підтверджується квитанцією.
Отже, з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 слід стягнути 1453 гривні 44 коп. в рахунок відшкодування судових витрат понесених на оплату судового збору за подання до суду апеляційної скарги.
Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд 
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.
Рішення Хотинського районного суду Чернівецької області від 06 травня 2025 року скасувати.
У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну черговості спадкування відмовити.
Сягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 1453 гривні 44 коп. в рахунок відшкодування судових витрат, понесених на оплату судового збору за подання до суду апеляційної скарги.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.
На постанову може бути подана касаційна скарга до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.
Головуючий М.І. Кулянда
Судді: Н.Ю. Половінкіна 
О.О. Одинак