П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И
 
10 липня 2025 року                                                                                            місто Київ
                                                                                                       справа №369/16888/23
провадження №22-ц/824/5845/2025
 
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача - Шкоріної О.І., суддів - Поливач Л.Д., Стрижеуса А.М., за участю секретаря судового засідання - Височанської Н.В.,
 
сторони: 
позивач -  Києво-Святошинська окружна прокуратура Київської області
                  в інтересах держави в особі Бучанської районної державної 
                  адміністрації Київської області
відповідач - ОСОБА_1 
відповідач - Державна служба України з питань геодезії, картографії та кадастру
 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Києві апеляційну скаргу  Бучанської районної державної адміністрації Київської області 
на ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 30 жовтня 2024 року, постановлену у складі судді Янченка А.В.,
 
В С Т А Н О В И В:
 
Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 30 жовтня 2024 року  закрито провадження у справі № 369/16888/23 за позовом заступника керівника Києво-Святошинської окружної прокуратури Київської області в інтересах держави в особі Бучанської районної державної адміністрації Київської області до ОСОБА_1 , Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру про усунення перешкод у користуванні майном шляхом скасування державної реєстрації земельної ділянки.
Стягнуто з Бучанської районної державної адміністрації Київської області на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правову допомогу у розмірі 48 425, 66 грн.
Не погоджуючись з такою ухвалою суду, Бучанська районна державна адміністрація Київської області  подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу суду першої інстанції в частині стягнення з Бучанської районної державної адміністрації Київської області на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правову допомогу у розмірі 48425,66 грн. 66 коп. повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення.
Вважає судове рішення незаконним та необґрунтованим та таким, що прийняте з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права.
В обґрунтування апеляційної скарги представник Бучанської районної державної адміністрації Київської області - Гнідаш В.В. зазначає, що при визначенні суми відшкодування суд мав виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячі з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.
Подані адвокатом докази не містять відомості про вартість кожної конкретної наданої послуги, часу що витрачений адвокатом під час надання правової допомоги.
Представником відповідача ОСОБА_1 - адвокатом Полєтаєвим І.О. не надано підписаних між ним та клієнтом актів виконаних робіт за договором про надання правової допомоги № 1-04/11/2023 від 4 листопада 2023 року, що унеможливлює належним чином встановити, за які саме надані послуги відповідач здійснював проплату адвокату (квитанції до прибуткового касового ордера № 98 від 17 листопада 2023 року, № 80 від 30 травня 2024 року та № 121 від 27 жовтня 2024 року.
У зв`язку з чим судом першої інстанції не було встановлено чи дійсно сплаченні ОСОБА_1 адвокату кошти пов`язані виключно і безпосередньо з розглядом даної судової справи.
Також не було враховано те, що сума витрат на правничу допомогу адвоката, яка була сплачена  відповідачем ОСОБА_1 відповідно до умов договору про надання правової допомоги є неспівмірною із витраченим часом та надання послуг за даним договором.
З наданих до суду документів вбачається, що розмір визначених витрат на правничу допомогу є необґрунтованим із наданими адвокатом послуг.
Наданні до суду копії документів щодо оплати юридичних послуг не є безумовною підставою для відшкодування судом витрат на професійну правничу допомогу в зазначеному розмірі, адже цей розмір має бути доведений, документально обґрунтований та відповідати критерію розумної необхідності таких витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Витрати на правничу допомогу визначаються сукупністю документів: договором про надання правничої допомоги та відповідними доказами щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу учасник справи має подати (окрім договору про надання правничої допомоги) детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом (для визначення розміру гонорару, що сплачений або підлягає сплаті) та опис здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Таким чином, у даному випадку, тривалість підготовки документів та загальна вартість виконаних робіт є завищеною.
У відзиві на апеляційну скаргу представник відповідача ОСОБА_1 - адвокат Полєтаєв І.О. заперечував проти  доводів апеляційної скарги, просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, ухвалу суду першої інстанції залишити без змін. 
В судове засіданні не з`явилися сторони, будучи повідомленими про  дату, час і місце розгляду справи шляхом направлення судових повісток - повідомлень до електронних кабінетів учасників, через підсистему "Електронний суд", що підтверджується звітами про доставку вихідної кореспонденції Київського апеляційного суду.
За таких обставин колегія суддів вважала за можливе розглянути справу у відсутність учасників справи, які не з`явилися, відповідно до вимог ч.2 ст.372 ЦПК України.
Зважаючи на зміст апеляційної скарги  та судового рішення, що оскаржується, з урахуванням обставин даної справи, її складності, мотивованим викладенням позиції представника апелянта в апеляційній скарзі та відсутністю потреби у наданні усних пояснень учасника справи, явка якого до апеляційного суду є необов`язковою, колегія суддів вважала можливим розглянути справу у відсутність  апелянта, який не з`явився в судове засідання.
Оскільки рішення ухвалене за відсутності учасників справи, то датою рішення є дата складення повного судового рішення ( ч.5 ст.268 ЦПК України).
Заслухавши доповідь судді Шкоріної О.І., перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого у справі судового рішення, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Частиною третьою статті 3 ЦПК України визначено, що провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Відповідно до частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Установлено, що ухвалою суду від 17.10.2023 відкрито загальне позовне провадження у цивільній справі за позовом Заступника керівника Києво-Святошинської окружної прокуратури Київської області в інтересах Держави в особі Бучанської районної державної адміністрації Київської області до ОСОБА_1 , Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру про усунення перешкод у користуванні майном шляхом скасування державної реєстрації земельної ділянки.
Ухвалою суду від 21.05.2024 витребувано відомості та копії документів від Головного управління Держгеокадастру у м. Києві та Київській області та від Бучанської районної державної адміністрації Київської області.
Земельна ділянка 3222480601:01:053:0001 перенесена до архівного шару Державного земельного кадастру 27.02.2024 року у зв`язку із знаходженням в її межах іншої земельної ділянки з кадастровим номером 3222480600:03:006:5006, що підтверджується відповіддю Головного управління Держгеокадастру у м. Києві та Київській області від 26.06.2024 №9-10-0.64-6148/2-24.
Власником земельної ділянки кадастровий номер 3222480600:03:006:5006 площею 0,12 га, яка розташована по АДРЕСА_1 , категорія земель - землі житлової та громадської забудови, цільове призначення - для будівництва і обслуговування житлового будинку, призначення земельної господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1589407132224, є ОСОБА_2 , що підтверджується витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 24.04.2023 року №НВ-9918762262023 та інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта від 15.04.2023 року №329273639. ОСОБА_2 купив земельну ділянку у ОСОБА_1 за договором купівлі-продажу земельної ділянки від 03.07.2018, який посвідчений приватним нотаріусом КМНО Шабаніною О.Г. та зареєстрований в реєстрі за №1078, який зареєстрований в Бобрицькій сільській раді за №3458 від 05.03.2019.
Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 28.05.2024 у справі №369/5809/23 відмовлено у задоволенні позовних вимог заступника керівника Києво-Святошинської окружної прокуратури Київської області в інтересах держави в особі Бучанської районної державної адміністрації Київської області до Білогородської сільської рали Бучанського району Київської області, ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні майном шляхом визнання недійсним рішення, скасування рішення про державну реєстрацію права власності та повернення земельної ділянки з кадастровим номером 3222480600:03:006:5006.
Справа перебуває в Київському апеляційному суді, рішення за апеляційними скаргами не прийняте.
24.10.2024 представник відповідача ОСОБА_1 через електронний кабінет сформував запит на отримання відомостей з Державного земельного кадастру щодо земельної ділянки 3222480601:01:053:0001 і отримав відповідь про те, що інформація про названу земельну ділянку не знайдена в Державному земельному кадастрі, що підтверджується принтскрін відповіді в електронному кабінеті.
Постановляючи ухвалу про закриття провадження у справі, суд першої інстанції виходив із  відсутності предмета спору по тій причині, що відомості щодо земельної ділянки 3222480601:01:053:0001 перенесені до архівного шару Державного земельного кадастру 27.02.2024 у зв`язку із знаходженням в її межах іншої земельної ділянки з кадастровим номером 3222480600:03:006:5006, а справа №369/5809/23 щодо земельної ділянки з кадастровим номером 3222480600:03:006:5006 розглядається в порядку цивільного судочинства і в цій справі рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 28.05.2024  відмовлено у задоволенні позовних вимог  заступника керівника  Києво-Святошинської окружної прокуратури Київської області  до Білогородської сільської ради Бучанського району Київської області,  ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні майном шляхом визнання недійсним рішення, скасування рішення про державну реєстрацію права власності та повернення земельної ділянки з кадастровим номером 3222480600:03:006:5006.
За таких обставин, оскільки відомості щодо  земельної ділянки  з кадастровим номером 3222480601:01:053:0001 відсутні в Державному земельному кадастрі, межі такої земельної ділянки збігаються із межами іншої земельної ділянки, спір щодо якої вирішується в судах,   тому суд вважав   можливим закрити провадження у справі  на підставі п.2 ч.1 ст.255 ЦК України (відсутність предмета спору), про що постановив ухвалу.
Крім того, суд першої  інстанції  поряд з закриттям провадження у справі, вирішив питання  про розподіл між сторонами судових витрат, зокрема витрат ОСОБА_1 на професійну правничу допомогу і стягнув на користь останнього з Бучанської районної державної адміністрації Київської області витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 48425,66 грн. При цьому суд першої інстанції виходив із обґрунтованості та доведеності відповідачем їх розміру.
Проте, з висновками суду першої інстанції в частині стягнення з Бучанської районної державної адміністрації Київської області на користь ОСОБА_1   витрат на професійну правничу допомогу погодитись не можна, з огляду на наступне.
Відповідно до статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, до яких належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.
Частинами 3, 4 ст. 142 ЦПК України передбачено, що у разі відмови позивача від позову понесені ним витрати відповідачем  не відшкодовуються, а витрати відповідача за його заявою стягуються з позивача. Однак якщо позивач не підтримує своїх вимог унаслідок задоволення їх відповідачем після пред`явлення позову, суд за заявою позивача присуджує стягнення понесених ним у справі витрат з відповідача. Якщо сторони під час укладення мирової угоди не передбачили порядку розподілу судових витрат, кожна сторона у справі несе половину судових витрат.
Згідно із частиною 5 статті 142 ЦПК України у разі закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду відповідач має право заявити вимоги про компенсацію здійснених ним витрат, пов`язаних з розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача.
Частиною 6 статті 142 ЦПК України встановлено, що у випадках, встановлених частинами третьою - п`ятою цієї статті, суд може вирішити питання про розподіл судових витрат протягом п`ятнадцяти днів з дня постановлення ухвали про закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду, рішення про задоволення позову у зв`язку з його визнанням, за умови дотримання відповідною стороною вимог частини дев`ятої статті 141 цього Кодексу.
Згідно із роз`ясненнями п. 38 постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року № 10 "Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах" у разі відмови позивача від позову понесені ним витрати відповідачем не відшкодовуються, а витрати відповідача за його заявою стягуються з позивача. В інших випадках закриття провадження у справі, а також у разі залишення заяви без розгляду відповідач має право заявити вимоги про відшкодування здійснених ним витрат, пов`язаних із розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача. У такому разі заявлені вимоги розглядаються у цій же справі одночасно із вчиненням наведених процесуальних дій. Розмір відшкодування доводить відповідач. При цьому саме по собі пред`явлення позову не може свідчити про необґрунтовані дії позивача.
Тобто, для стягнення компенсації здійснених відповідачем витрат, пов`язаних з розглядом справи, відповідач повинен довести, що вони відбулися внаслідок необґрунтованих дій позивача.
Реалізація принципу змагальності сторін в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у статті 129 Конституції України.
Згідно з ч.3 ст. 12, ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
У постанові від 18 грудня 2019 року у справі № 741/1681/17 Верховний Суд зазначив, що законодавець, гарантуючи особам право на звернення до суду за захистом та право на позов, передбачив компенсацію здійснених відповідачем витрат, пов`язаних з розглядом справи, лише у випадку необґрунтованих дій позивача (ч.5 ст.142 ЦПК України). При цьому звернення до суду з позовом є суб`єктивним правом позивача, гарантованим ст. ст. 55, 124 Конституції України, та є безумовним доступом до правосуддя незалежно від обґрунтованості позову, а добросовісні дії позивача спрямовані на захист його порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів не можна вважати необґрунтованими, оскільки вони вчинені при здійсненні конституційного права на судовий захист. Таким чином, саме по собі звернення з позовом до суду не свідчить про необґрунтованість дій позивачів, оскільки зазначене є диспозитивним правом позивачів, передбачене процесуальним законодавством і не містить таких обмежень, а тому для задоволення вимог про стягнення компенсації здійснених судових витрат відповідачеві необхідно довести, а суду встановити, які саме дії позивача при зверненні до суду чи у ході розгляду справи по суті є необґрунтованими та у чому вони виражені, зокрема: чи є недобросовісним звернення позивача з позовом до суду, чи були його дії умисними та чим це підтверджується.
У відповідності до ч. 9 ст. 141 ЦПК України, у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами, або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.
З системного тлумачення положень частин п`ятої, шостої статті 142, частини дев`ятої статі 141 ЦПК України виходить, що необґрунтовані дії позивача як підстава для компенсації здійснених відповідачем витрат, пов`язаних з розглядом справи, відповідно до частини п`ятої статті 142 ЦПК України, передбачають свідомі недобросовісні дії позивача, які свідчать про зловживання процесуальними правами.
Згідно з частиною 1 статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Звернення до суду з позовом є суб`єктивним правом позивача, гарантованим статтями 55, 124 Конституції України, є безумовним доступом до правосуддя незалежно від обґрунтованості позову.
Саме по собі звернення з позовом до суду не свідчить про необґрунтованість дій позивача, оскільки зазначене є диспозитивним правом позивача, передбачене процесуальним законодавством і не містить таких обмежень, а тому для задоволення вимог про стягнення компенсації здійснених судових витрат відповідачеві необхідно довести, а суду встановити, які саме дії позивача при зверненні до суду чи під час розгляду справи по суті є необґрунтованими та у чому вони виражені.
Як убачається з матеріалів справи,  представник відповідача ОСОБА_1 - адвокат Полєтаєв І.О., заявляючи вимоги про закриття провадження у справі та компенсацію здійснених відповідачем витрат, не посилався на необґрунтовані дії  позивача, або дії в яких вбачав би зловживання процесуальними правами з боку сторони позивача. Таких обставин не було встановлено і судом першої інстанції.
За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку про те, що відповідачем не доведено, а судом не встановлено дій сторони позивача в ході розгляду справи, які слід вважати необґрунтованими та в чому їх прояв, а матеріали справи не містять доводів і доказів необґрунтованості дій  представника позивача, здійснених останнім в ході розгляду справи.
Судом не встановлено, що позов був штучно поданий з метою створення будь-яких перешкод відповідачу.
Отже без доведення недобросовісних та необґрунтованих дій позивача, висновок суду першої інстанції про наявність підстав для стягнення на користь відповідача його витрат на професійну правничу допомогу не можна вважати правильним. 
За таких обставин, ухвала суду першої інстанції підлягає скасуванню в частині  стягнення з Бучанської районної державної адміністрації Київської області на користь ОСОБА_1 витрат  на професійну правничу допомогу у зв`язку з відсутністю підстав для їх стягнення.
Керуючись ст. ст. 142, 367, 374, 376, 382 ЦПК України, 
суд,-  
 
П О С Т А Н О В И В:
 
Апеляційну скаргу Бучанської районної державної адміністрації Київської області задовольнити. 
Ухвалу  Києво-Святошинського районного суду Київської області від 30 жовтня  2024 року в частині стягнення  з Бучанської районної державної адміністрації Київської області на користь ОСОБА_1 витрат  на професійну правничу допомогу у розмірі   48 425,66 грн. скасувати. 
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з  дня її ухвалення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду  протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

 
Суддя-доповідач:                                                                     О.І. Шкоріна 
 
Судді:                                                                                        Л.Д. Поливач
 
                                                                                                   А.М. Стрижеус