ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 643/6771/21  Номер провадження 22-ц/814/679/25	Головуючий у 1-й інстанції Черняєва Т. М.  Доповідач ап. інст. Одринська Т. В.	

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 серпня 2025 року 	м. Полтава	

Полтавський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:
Головуючого судді: Одринська Т.В.,
Суддів: Панченка О.О., Пікуля В.П.,
за участю секретаря судового засідання – Ракович Д.Г., 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Полтаві в режимі відеоконференції цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , як правонаступника ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про розірвання договору довічного утримання
за апеляційною скаргою представника ОСОБА_3 – адвоката Стрикаля Максима Вікторовича, на рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 16 вересня 2024 року,
УСТАНОВИВ:
15.04.2021 ОСОБА_2 звернулась до суду із позовом до  ОСОБА_3 , відповідно до якого просила розірвати договір довічного утримання, укладений між ними 20.11.2014, посвідчений державним нотаріусом Шостої Харківської державної нотаріальної контори та зареєстровано у реєстрі за № 1-1198 та застосувати наслідки розірвання договору, а саме - повернути ОСОБА_2 однокімнатну квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , та визнати право власності за нею на вищевказану квартиру; скасувати обтяження – заборону на нерухоме майно, що зареєстровано в реєстрі за № 1-1199, номер запису про обтяження: 7759853, яку було накладено за договором довічного утримання від 20.11.2014 на нерухоме майно за адресою: АДРЕСА_1 .
Позовні вимоги обґрунтовувала тим, що ОСОБА_3 належним чином свої зобов`язання за договором не виконувала, а саме - починаючи з січня 2020 року і по день звернення до суду не сплачувала щомісячне грошове утримання, систематично порушує умови договору щодо сплати житлово-комунальних послуг, у зв`язку із чим виникла заборгованість з їх оплати, а також за час дії договору жодного разу не сплатила індексацію щомісячного грошового утримання. Жодних стосунків з нею не підтримує, не цікавиться станом її здоров`я та взагалі життям, не навідує, не телефонує та не надає належний догляд, тоді як стан здоров`я її погіршився, вона потребує постійного стороннього догляду, вже не може самостійно себе обслуговувати, майже втратила зір через катаракту обох очей.
11.03.2021 представником позивача було направлено претензію на адресу відповідачки про неналежне та неповне виконання умов договору, з вимогою сплатити індексацію щомісячного грошового утримання за весь період дії договору, сплатити борги за житлово-комунальні послуги, збільшити суму щомісячного грошового утримання до 1 000 грн на місяць та у зв`язку із погіршенням стану здоров`я, тричі на тиждень провідувати, надавати допомогу у придбанні та приготуванні їжі, прибиранні, забезпеченні ліків тощо. Станом на 12.04.2021 жодної відповіді на претензію не надходило, відповідачка на зв`язок не виходить.

Рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 16 вересня 2024 року позов ОСОБА_1 , як правонаступника померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 , до ОСОБА_3 про розірвання договору довічного утримання — задоволено. 
Розірвано договір довічного утримання від 20 листопада 2014 року, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , посвідчений державним нотаріусом Шостої Харківської державної нотаріальної контори Головащенко О.Л., та зареєстрований у реєстрі за № 1-1198. 
Визнано право власності ОСОБА_2 , в особі правонаступника ОСОБА_1 , на квартиру АДРЕСА_2 , загальною площею 31,1 кв.м. 
Скасовано заборону відчуження квартири АДРЕСА_2 , накладену 20 листопада 2014 року державним нотаріусом Шостої Харківської державної нотаріальної контори Головащенко О.Л. та зареєстровану в реєстрі за № 1-1199, номер запису про обтяження 7759853, яку накладено за договором довічного утримання від 20 листопада 2014 року. 
Стягнуто з ОСОБА_3 на користь держави судові витрати у вигляді судового збору у сумі 4 440,60 грн.

Рішення суду першої інстанції обґрунтовано тим, що ОСОБА_3 неналежним чином виконувала свій обов`язок за договором довічного утримання від 20.11.2014, а саме щодо сплати щомісячного грошового забезпечення у період з січня 2020 по березень 2020, щодо сплати індексації щомісячного грошового забезпечення, а також оплати житлово-комунальних послуг.

Із вказаним рішенням не погодилась відповідач ОСОБА_3 та оскаржила його в апеляційному порядку через свого представника, адвоката – Стрикаля М.В.
В апеляційній скарзі представник відповідача просив рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити у справі нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.
Вважає, що рішення ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення у справі, без надання належної оцінки зібраним у справі доказам, рішення суду ухвалене без врахування висновків Верховного Суду щодо застосування норм права та умов договору довічного утримання, зокрема, викладених у постанові від 18.09.2013 у справі № 6-75цс13, від 09.12.2020 у справі № 199/3846/19. 
Вказував, що за весь час дії договору ОСОБА_3 сплачувала щомісячне грошове забезпечення через АТ «Укрпошта», про що надавала квитанції суду. Сторони у договорі узгоджували, що розмір щомісячного грошового забезпечення у сумі 500 грн буде достатнім, обов`язків по догляду договором не передбачалось. Щодо оплати житлово-комунальних послуг зазначено, що ОСОБА_2 , починаючи з 20.11.2014 не повідомляла ОСОБА_3 про розмір комунальних послуг чи їх зміну, тож заборгованість виникла не з вини ОСОБА_3 , саме ОСОБА_2 , як власник квартири, має нести обов`язок з його утримання.
Зазначено, що суд першої інстанції не встановив період прострочення сплати ОСОБА_3 щомісячного грошового забезпечення шляхом їх надіслання поштовим переказом та причини виникнення заборгованості. В матеріалах справи відсутні докази, що щомісячні платежі не були направлені через АТ «Укрпошта». Також судом не враховано умови договору (п. 6, 7), якими передбачено інші способи сплати щомісячного грошового забезпечення. 
Крім того, ОСОБА_3 здійснила організацію та оплату послуг з поховання ОСОБА_2 

13.01.2025 в межах встановленого судом процесуального строку надійшов відзив на апеляційну скаргу, відповідно до якого представник позивача просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції – без змін.

Місцевим судом установлено, що 20.11.2014 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 укладено договір довічного утримання, який посвідчено державним нотаріусом Шостої харківської державної нотаріальної контори Головащенко О.Л. та зареєстровано у реєстрі за №1-1198 (т.1 а.с.11-14).
       Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №29761330 від 20.11.2014 року, зареєстровано обтяження на квартиру АДРЕСА_2 , номер запису про обтяження 7759853 (т.1 а.с.15).
       За пунктом 1 Договору ОСОБА_2 передала у власність, а набувач отримала у власність квартиру АДРЕСА_2 , та взамін чого ОСОБА_3 зобов`язалася забезпечувати відчужувача утриманням довічно на умовах цього договору.
       Відповідно до частини 1, 3 ст. 749 УЦК України у договорі довічного утримання (догляду) можуть бути визначені всі види матеріального забезпечення, а також усі види догляду (опікування), якими набувач має забезпечувати відчужувача. Набувач зобов`язаний у разі смерті відчужувача поховати його, навіть якщо це не було передбачено договором довічного утримання (догляду).
       Згідно ст.755 ЦК України договір довічного утримання (догляду) може бути розірваний за рішенням суду: 1) на вимогу відчужувача або третьої особи, на користь якої він був укладений, у разі невиконання або неналежного виконання набувачем своїх обов`язків, незалежно від його вини; 2) на вимогу набувача. Договір довічного утримання (догляду) припиняється зі смертю відчужувача.
       За пунктом 13 Договору сторонами самостійно визначено та погоджено, що істотними умовами договору вважатимуться вчасна проплата щомісячних платежів і довічне право на проживання відчужувача у вказаній квартирі. Разом з правом проживання у квартирі, відчужувач приймає на себе обов`язок її зберігання та підтримання у належному стані. Відчужувач несе повну відповідальність за шкоду, спричинену його діями третім особам у процесі використання квартири для свого проживання.
       Згідно п.6 Договору ОСОБА_3 зобов`язалася довічно утримувати ОСОБА_2 , тобто забезпечувати грошовими ресурсами для задоволення потреб та створення умов для нормальної життєдіяльності, на які відчужувач самостійно буде забезпечувати себе харчуванням, одягом, лікарськими засобами, необхідними послугами та всім необхідним для повноцінного життя. Сторони домовилися, що утримання, у тому числі забезпечення харчуванням, одягом, необхідною допомогою, включаючи і медичну, має грошовий еквівалент і оцінюється сторонами за спільною згодою у розмірі 500 грн. на місяць, які будуть щомісячно надаватися відчужувачу шляхом банківського або грошового переказу, або готівкою під розписку.
       Крім вищезазначеної суми, набувач зобов`язаний щомісячно сплачувати комунальні послуги за квартиру у терміни, встановлені відповідними договорами про надання таких послуг, незалежно від того, з ким вони укладені. Кошти на оплату комунальних послуг повинні щомісячно надаватись відчужувачу шляхом банківського або поштового переказу, або готівкою під розписку. До оплачуваних щомісячних витрат на комунальні послуги належать: послуги ЖЕК по утриманню будинку, плата за користування природним газом, теплопостачання, водопостачання (в обсязі: гаряча вода до 4 куб.м, холодна вода до 4 куб.м) та електроенергія в обсязі, до 150 кВт/год, абонентська плата за телефон (крім міжнародних, міжміських розмов та розмов з абонентами мобільного зв`язку), за послуги соціального пакету кабельного телебачення та оплата домофону. Якщо на момент укладення цього Договору відчужувач не користувався якимось видом вищезазначених послуг, а згодом почав ними користуватись, він зобов`язаний протягом п`яти календарних днів письмово повідомити про це набувача. У випадку зміни тарифів на вищезазначені послуги відчужувач зобов`язаний письмово повідомити про це набувача протягом 5 днів з дня отримання ним квитанцій з новими тарифами. У випадку несвоєчасного повідомлення відчужувачем про зміну тарифів набувач не несе відповідальності за виникнення заборгованості по сплаті комунальних послуг.
       У випадку виникнення, в майбутньому, потреби забезпечення відчужувача іншими видами матеріального забезпечення чи догляду, відчужувач самостійно, на свій розсуд, несе всі витрати на ці види забезпечення в межах грошового утримання, передбаченого цим Договором; згідно обумовлених сум.
       Набувач зобов`язується здійснити поховання відчужувача квартири після його смерті, або компенсувати вартість ритуальних послуг особі, яка здійснила поховання, у разі неможливості здійснити поховання набувачем самостійно через поважні причини.
       За пунктом 7 Договору грошове утримання буде щомісячно виплачуватись, починаючи з моменту укладання цього Договору до 10 числа поточного місяця поштовим переказом за адресою: 61135, місто Харків, вулиця Героїв Праці, будинок N? 54-Б, квартира N? 53. У випадку зміни способу отримання щомісячного грошового утримання відчужувач зобов`язаний вчасно (за п`ятнадцять днів до сплати наступного платежу) в письмовій формі повідомити про це набувача за адресою: АДРЕСА_3 .
       Сума грошового утримання підлягає індексації та нараховується щорічно в лютому: місяці чергового року за попередній рік з урахуванням річного індексу інфляції споживчих цін за інформацією Державної служби статистики України. Не своєчасна сплата індексації не є порушенням істотних умов договору.
       Згідно частин 1, 2 ст. 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.
       Згідно позовних вимог, позивачкою ОСОБА_2 було вказано на існування заборгованості щодо сплати щомісячних платежів з січня 2020 року до березня 2020 року (до дня подачі позову до суду), що поставило позивачку у скрутне становище, зважаючи на наявність у неї ряду захворювань, які потребують лікування.
       Отже, відповідачкою порушено одну із істотних умов договору довічного утримання - вчасна проплата щомісячних платежів. У судовому засіданні представником відповідачки не надано доказів зворотного, також вказаний факт не спростовується письмовими доказами, доданими до справи.
       Окрім цього, судом встановлено, що відповідачкою не виконувалися інші умови договору.
       Так, відповідно до квитанцій на сплату за комунальні послуги за січень 2020 року — грудень 2020 року, результатів взаєморозрахунків з постачальниками послуг та вимоги КП “Жилкомсервіс” від 06.10.2020 року, за адресою: АДРЕСА_1 , загальна сума заборгованості, станом на 01.04.2021 року, сягає 18534,25 грн (т.1 а.с.17-24).
       Також, відповідачкою не виконувалася умова угоди щодо щорічної сплати індексації (абз.2 п.7 Договору) у лютому місяці чергового року, що не спростовано жодними доказами, які містяться у матеріалах справи.
       Суд не бере до уваги, як підставу для розірвання договору довічного утримання, вимогу позивачки до відповідачки щодо збільшення розміру щомісячних платежів та потреби у постійному сторонньому догляді, через погіршення стану здоров`я (навідувати, надавати допомогу у придбанні та приготуванні їжі, прибиранні, забезпечення ліками), оскільки за умовами договору (абз.3 п.6 Договору) сторонами узгоджено, що “у випадку виникнення, у майбутньому, потреби забезпечення відчужувача іншими видами матеріального забезпечення чи догляду, відчужувач самостійно, на свій розсуд, несе всі витрати на ці види забезпечення у межах грошового утримання, передбаченого цим Договором, згідно обумовлених сум”. Пунктом 1 Договору сторони визначили, що ОСОБА_3 зобов`язується забезпечувати ОСОБА_2 утриманням довічно на умовах цього Договору. Інші умови договором не передбачені.
       На підтвердження виконання свого обов`язку щодо поховання ОСОБА_2 , представником ОСОБА_3 адвокатом Стрикаль М.В. надано копію свідоцтва про смерть ОСОБА_2 серії НОМЕР_1 , копію лікарського свідоцтва про смерть ОСОБА_2 від 19.01.2023 року, копію довідки про причину смерті ОСОБА_2 від 19.01.2023 р., копію договору-замовлення на організацію поховання ОСОБА_2 , укладеного ОСОБА_3 від 20.01.2023 р., копію свідоцтва на поховання №3/23, копію доручення на використання коштів та організацію оплати поховання від 21.01.2023 року (т.2 а.с.9-14).
       Верховний Суд у постанові від 19 червня 2019 року по справі № 759/501/17 зазначив, тлумачення п. 1 ч. 1 ст. 755 ЦК України свідчить, що договір довічного утримання (догляду) може бути розірваний за рішенням суду за умови доведення відчужувачем факту порушення набувачем своїх обов`язків за договором довічного утримання (догляду), що може проявлятися у вигляді неповного чи неналежного забезпечення доглядом, допомогою, харчуванням відчужувача або у вигляді повного невиконання вказаних дій.
       Отже, з урахуванням підстав позову, умов Договору довічного утримання, саме відповідач зобов`язаний довести належне виконання умов договору довічного утримання.
       З матеріалів справи слідує, що відповідачем не виконуються належним чином умови Договору щодо сплати щомісячного грошового забезпечення, індексації щомісячного грошового забезпечення, а також за житлово-комунальні послуги.
       У постанові Верховного Суду від 29 серпня 2018 року в справі № 755/1226/17-ц зазначено, що «вирішуючи спір суди першої та апеляційної інстанцій дійшли обґрунтованого висновку про розірвання договору довічного утримання, оскільки відповідач не надав доказів належного виконання ним своїх обов`язків, передбачених пунктами 7 та 8 договору довічного утримання, зокрема, щодо сплати у повному обсязі матеріального утримання, надання позивачу у будь-який спосіб коштів для оплати комунальних послуг та відшкодування інфляційних втрат. […] Доводи касаційної скарги про те, що законом не передбачено індексацію матеріального забезпечення за договором довічного утримання, є безпідставними, оскільки така індексація передбачена статтею 751 ЦК України. Посилання у касаційній скарзі на пункт 8 договору довічного утримання, яким передбачено, що несвоєчасна сплата індексації не є порушенням істотних умов договору, не заслуговує на увагу, оскільки зазначена умова договору не звільняє відповідача від виконання зобов`язань щодо індексації матеріального забезпечення».
       Зазначена позиція також висловлена Верховним Судом у постанові від 22 вересня 2021 року у справі № 466/8743/18. Зокрема у ній зазначено, що прийнявши до уваги факт щомісячного перерахування відповідачем коштів позивачці, апеляційний суд не встановив складові сплачених відповідачем сум, а також не врахував передбачений договором порядок сплати індексації (одноразовим платежем у лютому поточного року за весь попередній рік). Так, позивачка вказувала, що відповідач сплачував виключно розмір щомісячного грошового утримання та вартість житлово-комунальних послуг, у той час як відповідач наполягав на тому, що передбачені договором обов`язки ним виконуються в повному обсязі. При цьому апеляційний суд не здійснив належну оцінку поданих позивачкою доказів на підтвердження наявності у відповідача заборгованості за договором довічного утримання, пославшись на відсутність у суду спеціальних знань щодо перевірки правильності таких нарахувань. Не встановивши обставини щодо виконання відповідачем обов`язку зі сплати сум індексації щомісячного грошового утримання, апеляційний суд зробив передчасний висновок про відсутність підстав для розірвання договору та відмову в задоволенні позову.
       У цій справі, згідно п. 6, 7 спірного Договору, ОСОБА_3 зобов`язалася сплачувати ОСОБА_2 щомісячне грошове забезпечення; індексацію щорічно у лютому місяці чергового року за попередній рік, а також щомісячно сплачувати комунальні платежі за квартиру.
       З матеріалів справи слідує, що за позивачем обліковується заборгованість за житлово-комунальні послуги (т.1 а.с.17 – 24).
       Доказів належного виконання умов Договору відповідачем не надано.
       Ураховуючи викладені обставини, оцінюючи досліджені судом докази в їх сукупності, суд доходить висновку про обґрунтованість заявлених вимог позивачем про розірвання договору довічного утримання з відповідачем та визнання за нею права власності на квартиру, у зв`язку з неналежним виконанням останньою своїх зобов`язань, з огляду на що місцевий суд вірно прийшов до висновку про задоволення позову.
       Згідно з ч. 1 ст. 756 ЦК України у разі розірвання договору довічного утримання у зв`язку з невиконанням або неналежним виконанням набувачем обов`язків за договором, відчужувач набуває право власності на майно, яке було ним передане, і має право вимагати його повернення.
       В розумінні ч. 1 ст. 756 ЦК України правовим наслідком розірвання договору довічного утримання у зв`язку з невиконанням або неналежним виконанням набувачем обов`язків за договором є повернення до відчужувача права власності на майно, яке було ним передане, оскільки виникнення права власності на квартиру у набувача за договором довічного утримання ні з якою іншою обставиною, як укладенням договору, не пов`язано.
       Згідно правової позиції Верховного Суду України, викладеної в постанові від 18 січня 2017 року у справі № 6-2723цс16, права особи, яка вважає себе власником майна, підлягають захисту шляхом задоволення позову до володільця з використанням правового механізму, установленого ЦК України, у разі наявності правових відносин речово-правового характеру безпосередньо між власником та дійсним володільцем майна.
       Відтак, з огляду на специфіку договору довічного утримання та особливості його розірвання, які не передбачають автоматичного застосування реституції або віндикації в розумінні ст. 216 ЦК України як способів захисту цивільного права, суд доходить висновку про обґрунтованість пред`явлених позовних вимог щодо визнання права власності на спірну квартиру за позивачем. Суд також враховує той факт, що станом на день розгляду справи інтереси позивачки ОСОБА_2 представляє її правонаступник ОСОБА_1 .
       Зважаючи на те, що позивачка ОСОБА_2 була звільнена від сплати судового збору, відповідно до ухвали судді від 19.05.2021 року, із відповідача на користь держави підлягають стягненню судові витрати у вигляді судового збору у сумі 4440,60 грн., які мали б бути сплачені при подачі позову до суду.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів і вимог апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду дійшла наступного висновку.
Однією з підстав виникнення зобов`язання є договір (п. 1 частини другої статті 11 ЦК України).
Договір як приватно-правова категорія, оскільки є універсальним регулятором між учасниками цивільних відносин, покликаний забезпечити регулювання цивільних відносин, та має бути направлений на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
У статті 629 ЦК України закріплено один із фундаментів, на якому базується цивільне право - обов`язковість договору. Тобто з укладенням договору та виникненням зобов`язання його сторони набувають обов`язки (а не лише суб`єктивні права), які вони мають виконувати. Не виконання обов`язків, встановлених договором, може відбуватися при: (1) розірванні договору за взаємною домовленістю сторін; (2) розірванні договору в судовому порядку; (3) відмові від договору в односторонньому порядку у випадках, передбачених договором та законом; (4) припинення зобов`язання на підставах, що містяться в главі 50 ЦК України; (5) недійсності договору (нікчемності договору або визнання його недійсним на підставі рішення суду).
Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору (частина друга статті 651 ЦК України).
Відповідно до статті 744 ЦК України за договором довічного утримання (догляду) одна сторона (відчужувач) передає другій стороні (набувачеві) у власність житловий будинок, квартиру або їх частину, інше нерухоме майно або рухоме майно, яке має значну цінність, взамін чого набувач зобов`язується забезпечувати відчужувача утриманням та (або) доглядом довічно.
Частиною першою статті 749 ЦК України передбачено, що у договорі довічного утримання (догляду) можуть бути визначені всі види матеріального забезпечення, а також усі види догляду (опікування), якими набувач має забезпечувати відчужувача.
Аналіз статті 744 ЦК України свідчить, що законодавець, передбачивши можливість визначення в договорі обов`язків як з утримання, так і догляду, розмежував указані поняття. Так, утримання характерне для зобов`язань майнового характеру, в той час як догляд, з-поміж іншого, може полягати в конкретних діях, турботі та опікуванні набувача над відчужувачем у силу його похилого віку та потребі в сторонній допомозі.
Підстави розірвання договору довічного утримання (догляду) в судовому порядку визначені статтею 755 ЦК України. 
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 755 ЦК України договір довічного утримання (догляду) може бути розірваний за рішенням суду на вимогу відчужувача або третьої особи, на користь якої він був укладений, у разі невиконання або неналежного виконання набувачем своїх обов`язків, незалежно від його вини.
Тлумачення пункту 1 частини першої статті 755 ЦК України свідчить, що договір довічного утримання (догляду) може бути розірваний за рішенням суду за умови доведення відчужувачем факту порушення набувачем своїх обов`язків за договором довічного утримання (догляду), що може проявлятися у вигляді неповного чи неналежного забезпечення доглядом, допомогою, харчуванням відчужувача або у вигляді повного невиконання вказаних дій.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги з посиланням на норми права, якими керувався суд апеляційної інстанції.
Відповідно до вимог ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи те, що рішення місцевого суду ухвалене з дотриманням вимог матеріального та процесуального права, підстави для його зміни чи скасування - відсутні.
Оскільки в задоволенні апеляційної скарги необхідно відмовити, підстави для відшкодування судових витрат, понесених скаржником під час апеляційного перегляду справи - відсутні.
Керуючись п. 2 ч. 1 ст. 374, ст. ст. 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд 
УХВАЛИВ:
Апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 – адвоката Стрикаля Максима Вікторовича – залишити без задоволення.
Рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 16 вересня 2024 року – залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня її проголошення, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції, яким є Верховний Суд.
У разі оголошення лише вступної та резолютивної частини судового рішення, строк на касаційне оскарження обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Повний текст постанови складено 12 серпня 2025 року.

Головуючий суддя                                                         Т.В. Одринська

Судді                         В.П. Пікуль

       О.О. Панченко