Справа № 0308/5597/12 	Головуючий у 1 інстанції: Ковтуненко В. В. 	
Провадження № 22-ц/802/652/25  	  Доповідач: Карпук  А. К.	

ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
       
16 червня 2025 року                                                  місто Луцьк
               
Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - судді Карпук А.К.
суддів – Бовчалюк З.А., Здрилюк О. І.,
секретар Власюк О. С.
з участю: представника боржника ОСОБА_1 ,
представника ДВС ОСОБА_2 

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку заяву боржника ОСОБА_3 про визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню у справі за апеляційною скаргою відділу державної виконавчої служби у місті Луцьку Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції на ухвалу Луцького міськрайонного суду Волинської області від 12 березня 2025 року в складі судді Ковтуненка В. В.,
В С Т А Н О В И В :
У березні 2025 року ОСОБА_3 звернулася до суду з заявою про визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню посилаючись на те, що рішення суду, на виконання якого видано виконавчий лист, виконано боржником ОСОБА_4 , новий кредитор видав розписку про відсутність заборгованості. Просить суд визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий лист № 3286, виданий 14 червня 2012 року Луцьким міськрайонним судом Волинської області у цивільній справі № 0308/5597/12 з підстав, викладених в заяві.
Ухвалою Луцького міськрайонного суду від 12 березня 2025 року заяву задоволено.
Ухвалено визнати таким, що не підлягає виконанню, виконавчий лист, № 3286, виданий 14 червня 2012 року Луцьким міськрайонним судом Волинської області у цивільній справі № 0308/5597/12 щодо боржника ОСОБА_3 , оскільки обов`язок боржника ОСОБА_3 відсутній повністю. 
В апеляційній скарзі Відділ Державної виконавчої служби у місті Луцьку Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції просить ухвалу суду скасувати з тих підстав, що постановою головного державного виконавця названого відділу від 11.03.2025 виконавче провадження було закінчене на підставі п.9 ч.1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження», тому на час ухвалення судового рішення не було підстав визнавати виконавчий лист таким, що не підлягає виконанню
Інші учасники справи не скористалися правом подати відзив на апеляційну скаргу.
Судом першої інстанції встановлено, що 14 червня 2012 року Луцьким міськрайонним судом Волинської області було видано виконавчий лист № 3286 в цивільній справі № 0308/5597/12 про стягнення з ОСОБА_4 , ОСОБА_3 на користь ПАТ «Сведбанк» заборгованості за кредитним договором. 
Ухвалою суду від 06 червня 2013 року замінено сторону стягувача у виконавчих провадженнях з приводу примусового виконання виконавчого листа № 0308/5597/12, виданого 14 червня 2012 року Луцьким міськрайонним судом Волинської області – з ПАТ «Сведбанк» на ТзОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс». 
Ухвалою суду від 09 квітня 2024 року замінено стягувача у виконавчому провадженні № 51878748, а саме: ТзОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» на ОСОБА_5 , РНОКПП НОМЕР_1 ; замінено стягувача у виконавчому провадженні № 33942311, а саме: ТзОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» на ОСОБА_5 , РНОКПП НОМЕР_1 .
Відповідно до розписки від 15 грудня 2024 року, боржником ОСОБА_4 повністю сплачено на користь ОСОБА_5 заборгованість, на примусове стягнення якої 14 червня 2012 року Луцьким міськрайонним судом Волинської області було видано виконавчий лист № 3286 в цивільній справі № 0308/5597/12.
Встановивши зазначені обставини суд дійшов обгрунтованого висновку, що обов`язок ОСОБА_3 за виконавчим листом № 3286, виданим 14 червня 2012 року Луцьким міськрайонним судом Волинської області у цивільній справі № 0308/5597/12 повністю відсутній та на підставі приписів ч.2 ст. 432 ЦПК України задовольнив заяву.
Однак суд безпідставно залишив поза увагою надану представником державної виконавчої служби постанову від 11.03.2025 про закінчення виконавчого провадження № 33942311 щодо боржника ОСОБА_3 на підставі пункту 9 частини 39, статті 40 Закону України «Про виконавче провадження». Ця постанова винесена на підставі розписки стягувача ОСОБА_5 від 15.12.2024 про повне виконання рішення суду щодо стягнення заборгованості за кредитним договором та судовими витратами.
У суді апеляційної інстанції державний виконавець пояснила, що боржник ОСОБА_3 не надавала державній виконавчій службі цієї розписки, хоча сплата заборгованості відбулась в межах виконавчого провадження, в період здійснення виконавчих дій щодо примусового виконання судового рішення. Тому отримавши від суду заяву ОСОБА_3 , додатком до якої і була вказана розписка, державний виконавець ухвалив про закінчення виконавчого провадження.
Із змісту поданої заяви вбачається, що правовою метою звернення до суду заявника ОСОБА_3 було визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню з підстав повного погашення боргу, така правова мета була досягнута у зв`язку із винесенням відповідної постанови державним виконавцем, тому в суду не було підстав задовольняти заяву з огляду на обставини, що виникли. 
Відповідно до частини І статті 15 Закону України «Про виконавче провадження» сторонами виконавчого провадження є стягувач і боржник.
Згідно з частиною 4 статті 19 Закону України «Про виконавче провадження» сторони виконавчого провадження зобов`язані невідкладно, не пізніше наступного робочого дня після настання відповідних обставин, письмово повідомити виконавцю про повне чи часткове самостійне виконання рішення боржником, а також про виникнення обставин, що обумовлюють обов`язкове зупинення вчинення виконавчих дій, про встановлення відстрочки або розстрочки виконання, зміну способу і порядку виконання рішення, зміну місця проживання чи перебування (у тому числі зміну їх реєстрації) або місцезнаходження, а боржник - фізична особа - також про зміну місця роботи.
У суді апеляційної інстанції представник боржника Родзінської Л.М. не надав суду пояснень про те, що перешкоджало боржнику виконати обов`язок, визначений законом та подати у Відділ Державної виконавчої служби у місті Луцьку Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, в якому перебував на виконанні виконавчий лист, розписку стягувача ОСОБА_5 від 15.12.2024 про повне погашення заборгованості. Адже саме з причини відсутності в державній виконавчій службі відомостей про повне виконання рішення суду, постанова про закінчення виконавчого провадження не була винесена безпосередньо після настання таких обставин.
Належить відмітити, що відповідно до змісту частини І статі 40 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження, щодо якого винесено постанову про його закінчення, не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом, що додатково підтверджує відсутність підстав для визнання виконавчого листа таким що не підлягає виконанню, в судовому порядку.
При зверненні з апеляційною скаргою Відділ Державної виконавчої служби у місті Луцьку Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції сплатив судовий збір у розмірі 3028 грн.
Стаття 3 Закону визначає як загальний перелік об`єктів справляння судового збору, так і процесуальні документи, за подання яких до суду збір не сплачується.
Детальний і конкретний перелік найменувань процесуальних документів, дій, за які справляється судовий збір, та його ставки закріплені у частині другій статті 4 Закону, і цей перелік є вичерпним. А тому справляння судового збору за подання до суду інших процесуальних документів, які не визначені у частині другій статті 4 Закону, суперечить його вимогам.
Попри унормування в Законі питання справляння судового збору, розмірів його ставок, до об`єктів справляння судового збору (частина перша статті 3) не віднесено заяви про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню. Зазначені заяви не включено також і до переліку заяв та клопотань, за подання яких судовий збір не справляється (частина друга статті 3 Закону).
Процедура розгляду заяви про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, здійснюється відповідно до статті 432 ЦПК України у порядку вирішення процесуальних питань, пов`язаних з виконанням судових рішень у цивільних справах та рішень інших органів (посадових осіб) (розділ VI ЦПК України) і у межах єдиного провадження, в якому питання сплати судового збору вже було вирішене при зверненні до суду з позовом. Очевидно, що саме через це у Законі немає норм щодо сплати судового збору за подання відповідної скарги.
Про наведене зазначив Верховний Суд в постанові від 12 березня 2025 року, справа № 185/7288/21.
За таких обставин, сплачений судовий збір не може бути стягнутий з боржника на підставі пункту 13 статті 141 ЦПК України, тому згідно з частиною 6 статті 141 ЦПК України підлягає компенсації платнику Західному міжрегіональному управлінню Міністерства юстиції України за рахунок держави в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до положень пункту першого частини першої  статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є   неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи.
Суд першої інстанції не врахував усіх доказів, які подали учасники справи, не повно з`ясував обставини справи та дійшов помилкового висновку про задоволення заяви, тому оскаржену ухвалу належить скасувати, постановити нове судове рішення про відмову у задоволенні заяви ОСОБА_3 .
Керуючись статтями367, 368, 376, 382-384, 389 ЦПК України, апеляційний суд 
ухвалив:
Апеляційну скаргу відділу державної виконавчої служби у місті Луцьку Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції задовольнити.
Ухвалу Луцького міськрайонного суду Волинської області від 12 березня 2025 року в цій справі скасувати та ухвалити нове судове рішення.
Відмовити в задоволенні заяви ОСОБА_3 про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню.
Судовий збір у розмірі 3028 грн. компенсувати платнику Західному міжрегіональному управлінню Міністерства юстиції за рахунок держави в порядку, встановленому Кабінету Міністрів України.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, встановлених п.2 ч.3 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий 

Судді