ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
01010,  м. Київ,  вул. Князів Острозьких, 8, корп. 30. тел/факс 254-21-99, e-mail: inbox@6aa.court.gov.ua

Головуючий у першій інстанції: Жукова Є.О.                                                                                                       Суддя-доповідач: Епель О.В.
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  05 серпня 2025 року                                                   Справа № 620/6550/24

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі: 
Головуючого судді                    Епель О.В., 
суддів:                              Мєзєнцева Є.І., Файдюка В.В.,
розглянувши в порядку письмового провадження в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України на рішення Київського окружного адміністративного суду від 01 квітня 2025 року у справі 

за позовом            ОСОБА_1 

до            Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України

про    визнання протиправною бездіяльності та 
зобов`язання вчинити певні дії,
          
В С Т А Н О В И В :

          Історія справи.          
           ОСОБА_1 (далі - Позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом до Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України (далі - Відповідач), в якому просив:
          - визнати протиправною бездіяльність Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України щодо не зарахування вислуги років за час проходження служби ОСОБА_1   в підрозділах Управління Державного департаменту України з питань виконання покарань в м. Києві та в податковій міліції Державної податкової адміністрації у м. Києві з 22.07.1999 до 28.07.2010 до стажу служби в поліції для встановлення надбавки за вислугу років, а також для нарахування додаткової оплачуваної відпустки;
          - зобов`язати Департамент внутрішньої безпеки Національної поліції України зарахувати ОСОБА_1 вислугу років за час проходження ним служби в підрозділах Управління Державного департаменту України з питань виконання покарань в м. Києві та в податковій міліції Державної податкової адміністрації у м. Києві з 22.07.1999 до 28.07.2010 до стажу служби в поліції для встановлення надбавки за вислугу років, а також для нарахування додаткової оплачуваної відпустки.
          В обґрунтування своїх вимог Позивач посилається на те, що 22.07.1999 до 28.07.2010 він проходив службу в підрозділах Управління Державного департаменту України з питань виконання покарань в м. Києві та в податковій міліції Державної податкової адміністрації у м. Києві, проте, Департаментом внутрішньої безпеки Національної поліції України до стажу служби в поліції не зараховано зазначені періоди роботи Позивача.
           ОСОБА_1 зазначав, що відмова зарахувати період проходження служби на посадах в Управлінні Державного департаменту України з питань виконання покарань в м. Києві та в податковій міліції Державної податкової адміністрації у м. Києві з 22.07.1999 по 28.07.2010 до його стажу служби в поліції, який дає право на встановлення поліцейському надбавки за вислугу років, надання додаткової оплачуваної відпустки є протиправною.
          Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 01 квітня 2025 року адміністративний позов задоволено повністю.
          Ухвалюючи зазначене рішення, суд першої інстанції виходив з того, що служба в органах Державної кримінально-виконавчої служби України (Державної пенітенціарної служби) та податкової поліції має такий же правовий статус, як і служба в органах внутрішніх справ України на посадах начальницького і рядового складу та підлягає зарахуванню до стажу служби в поліції. 
          Не погоджуючись з таким судовим рішенням, Відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити постанову про відмову в задоволенні позову повністю.
          В обґрунтування заявлених вимог Апелянт стверджує про відсутність у нього правових підстав для зарахування вказаного періоду до стажу служби в поліції, оскільки в переліку періодів служби, які включаються до стажу служби в поліції, який дає право на встановлення надбавки за вислугу років та надання додаткової оплачуваної відпустки, відповідно до частини другої статті 78 Закону України «Про Національну поліцію» службу в податковій міліції та Державному Департаменті України з питань виконання покарань (кримінально - виконавчій системі України) не зазначено.
          При цьому, представник Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України звертає увагу суду на тому, що «органи внутрішніх справ», «органи державної податкової служби» та «Державна кримінально-виконавча служба України» це різні державні органи, окремі центральні органи виконавчої влади, а тому прирівняння служби в підрозділах кримінально-виконавчої служби та в податковій міліції  допускається, страховий стаж до стажу служби в поліції зарахуванню не підлягає.
          Апелянт стверджує, що делегування ч. 4 ст. 78 Закону № 580-VIII КМУ встановлення порядку обчислення вислуги років у поліції не надає останньому права визначати додаткові складові стажу служби в поліції, які не передбачені ч. 2 ст. 78 зазначеного Закону.
          Представник Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України зазначає, що зарахування поліцейським до вислуги років служби в податковій міліції здійснюється та має значення лише для призначення пенсії за вислугу років та для виплати одноразової грошової допомоги при звільненні зі служби, що не стосується суті спору та не має жодного відношення до зарахування служби в податковій міліції до стажу служби в поліції для встановлення надбавки за вислугу років та надання додаткової оплачуваної відпустки.
          Крім того, Апелянт відзначає, що Позивач у період з 02.11.2006 до 22.04.2007 не проходив службу в правоохоронних органах та не був працевлаштований, що було залишено поза увагою суду першої інстанції.
          Також Апелянт посилається на правову позицію викладену в постанові Верховного Суду від 19.11.2019 у справі № 520/903/19.
          Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 29.04.2025 та 04.06.2025 було відкрито апеляційне провадження, встановлено строк для подання відзиву на апеляційну скаргу та призначено справу до судового розгляду в порядку письмового провадження.
          У строк, встановлений судом, відзив на апеляційну скаргу не надходив.
          Відповідно до частини першої статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
          Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - без змін з наступних підстав.
          Обставини справи, встановлені судом першої інстанції.
          Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 у період з 22.07.1999 по 19.06.2004 проходив навчання в Військовому інституті Київського національного університету ім. Т. Шевченка (курсант), у подальшому з 23.06.2004 по 28.07.2010 Позивач проходив службу у підрозділах: Управління Державного департаменту України з питань виконання покарань в м. Києві та в податковій міліції Державної податкової адміністрації у м. Києві на різних (атестованих) посадах.
          30.10.2006 Позивача було звільнено у запас Збройних Сил України з органів кримінальної виконавчої системи за статтею 64 «ж» (за власним бажанням) «Положення про проходження служби рядового і начальницького складу ОВС УРСР» у спеціальному званні «лейтенант внутрішньої служби» з 01.11.2006.
          В органах податкової міліції Позивач проходив службу з 23.04.2007 по 28.07.2010 та був звільнений на підставі статті 64 «ж» (за власним бажанням) «Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом ОВС України» у спеціальному званні «рядовий міліції».  
          Листом від 26.04.2024 №5237-2024 Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України повідомлено про встановлений стаж служби в поліції з у рахуванням положень статті 78 Закону України «Про національну поліцію» .
          Позивач, вважаючи свої права порушеними, звернувся до суду з цим позовом.
          Нормативно-правове обґрунтування.
          Спірні правовідносини врегульовані Конституцією України, Законами України «Про Національну поліцію» від 02.07.2015 №580-VIII (далі - Закон №580-VIII), «Про Державну кримінально-виконавчу службу України» від 23 червня 2005 № 2713-IV (далі - Закон № 2713-IV), «Про державну податкову службу в Україні» від 04.12.1990 №509-XII (далі - Закон №509-XII) «Про внесення змін до  Податкового кодексу України  щодо державної податкової служби у зв`язку з проведенням адміністративної реформи в України» від 05.07.2012 №5083-VI (далі-Закон №5083-VI) набрав законної сили 12.08.2012; Постановою Кабінету Міністрів України «Про деякі питання проходження служби в податковій поліції» від 11.12.1996 №1486  (далі- Постанова №1486), Положенням про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого  постановою Кабінету Міністрів України від 29.07.1991 №114  (далі-Положення №114).
          Так, відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
          Згідно із частинами 1 статті 59 Закону України «Про Національну поліцію» служба в поліції є державною службою особливого характеру, яка є професійною діяльністю поліцейських з виконання покладених на поліцію повноважень.
          Відповідно до статті 78 Закону України «Про національну поліцію» стаж служби в поліції дає право на встановлення поліцейському надбавки за вислугу років, надання додаткової оплачуваної відпустки.
          До стажу служби в поліції зараховуються:
           1) служба в поліції на посадах, що заміщуються поліцейськими, з дня призначення на відповідну посаду;
           2) військова служба в Збройних Силах України, Державній прикордонній службі України, Національній гвардії України, Управлінні державної охорони, Цивільній обороні України, внутрішніх військах Міністерства внутрішніх справ України та інших військових формуваннях, утворених відповідно до закону, Службі безпеки України, Службі зовнішньої розвідки, Державній спеціальній службі транспорту;
           3) служба в органах внутрішніх справ України на посадах начальницького і рядового складу з дня призначення на відповідну посаду;
           4) час роботи у Верховній Раді України, місцевих радах, центральних і місцевих органах виконавчої влади із залишенням на військовій службі, на службі в органах внутрішніх справ України або на службі в поліції;
           5) час роботи в органах прокуратури і суду осіб, які працювали на посадах суддів, прокурорів, слідчих;
           6) дійсна військова служба в Радянській Армії та Військово-Морському Флоті, прикордонних, внутрішніх, залізничних військах, в органах державної безпеки та інших військових формуваннях колишнього СРСР, а також служба в органах внутрішніх справ колишнього СРСР.
          Під час обчислення стажу служби в поліції враховуються тільки повні роки вислуги років без округлення фактичного розміру вислуги років у бік збільшення.
Порядок обчислення вислуги років у поліції встановлює Кабінет Міністрів України.
          Відповідно до пункту 5 Прикінцевих положень Кримінально-виконавчого кодексу України до законодавчого врегулювання питань проходження служби персоналом органів і установ виконання покарань та його соціального захисту на осіб рядового і начальницького складу кримінально-виконавчої системи поширюються дія статей 22 і 23 Закону України «Про міліцію», а також порядок і умови проходження служби та грошового забезпечення, передбачені для працівників органів внутрішніх справ.
          Згідно з частинами 1 та 2 статті 14 Закону України «Про державну кримінально-виконавчу службу України» від 23.06.2005 №2713-IV (далі - Закон № 2713-IV) до персоналу Державної кримінально-виконавчої служби України належать особи рядового і начальницького складу (далі - особи рядового і начальницького складу кримінально-виконавчої служби), спеціалісти, які не мають спеціальних звань, та інші працівники, які працюють за трудовими договорами в Державній кримінально-виконавчій службі України (далі - працівники кримінально-виконавчої служби).
          Служба в Державній кримінально-виконавчій службі України є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України. Час проходження служби в Державній кримінально-виконавчій службі України зараховується до страхового стажу, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби відповідно до закону.
          Згідно з частиною 5 статті 23 Закону № 2713-IV, в редакції Закону № 1774-VIII від 06.12.2016, на осіб рядового і начальницького складу кримінально-виконавчої служби поширюється соціальний захист поліцейських, визначений Законом України «Про Національну поліцію», а також порядок і умови проходження служби, передбачені для поліцейських. Умови і розміри грошового забезпечення осіб рядового і начальницького складу та оплати праці працівників кримінально-виконавчої служби визначаються Кабінетом Міністрів України.
          У попередніх редакціях вказана частина передбачала, що на осіб рядового і начальницького складу кримінально-виконавчої служби поширюються дія статей 22 і 23 Закону України «Про міліцію», а також порядок і умови проходження служби та грошового забезпечення, передбачені для працівників органів внутрішніх справ. На працівників кримінально-виконавчої служби поширюються умови оплати праці, передбачені для працівників органів внутрішніх справ, які не мають спеціальних звань.
          Щодо зарахування стажу роботи в податковій міліції
          Відповідно до статті 19 З  Закону №509-ХІІ  Закону №509-ХІІ, податкова міліція складається із спеціальних підрозділів по боротьбі з податковими правопорушеннями, що діють у складі відповідних органів державної податкової служби, і здійснює контроль за додержанням податкового законодавства, виконує оперативно-розшукову, кримінально-процесуальну та охоронну функції.
          Положеннями статей  24,  26         Закону №509-ХІІ  встановлено, що  особи начальницького складу податкової міліції проходять службу у порядку, встановленому законодавством для осіб начальницького складу органів внутрішніх справ.
          Держава гарантує правовий і соціальний захист осіб начальницького складу податкової міліції та членів їх сімей. На них поширюються гарантії соціального і правового захисту, передбачені  статтями 20 - 23 Закону України «Про міліцію».
          Закон України «Про державну податкову службу в Україні»  втратив чинність на підставі  Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо державної податкової служби у зв`язку з проведенням адміністративної реформи в України» від 05.07.2012 №508-VI.
          Таким чином, даний  Закон  діяв протягом служби Позивача у податковій міліції.
          Відповідно до пункту 353.1 статті 353 Податкового кодексу України,  особи начальницького і рядового складу податкової міліції проходять службу у порядку, встановленому законодавством для осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ.
          Згідно з пунктом 356.1 статті 356 Податкового кодексу України, держава гарантує правовий та соціальний захист осіб начальницького і рядового складу податкової міліції та членів їхніх сімей. На них поширюються гарантії соціального і правового захисту, передбачені  статтями 20-23 Закону України «Про міліцію»  та  Законом України «Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ і деяких інших осіб та їх соціальний захист».
Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо забезпечення гарантій соціального захисту колишніх працівників органів внутрішніх справ України та членів їхніх сімей» від 23 грудня 2015 року №900-VIII, який набрав чинності 29 грудня 2015 року, пункт 15 розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №580-VIII доповнено абзацами другим і третім такого змісту: «За колишніми працівниками міліції, у тому числі пенсіонерами, а також членами їхніх сімей, іншими особами зберігаються пільги, компенсації і гарантії, передбачені цим  Законом  для колишніх поліцейських, членів їхніх сімей, інших осіб. Право на отримання одноразової грошової допомоги, інших виплат, передбачених  Законом України «Про міліцію», зберігається і здійснюється в порядку, що діяв до набрання чинності  Законом України «Про Національну поліцію».
          Висновки суду апеляційної інстанції.
          Системний аналіз викладених вище норм права дозволяє стверджувати, що служба в органах Державної кримінально-виконавчої служби України здійснювалась в порядку, встановленому законодавством для осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, тобто має такий же правовий статус, як і служба в органах внутрішніх справ України на посадах начальницького і рядового складу, а тому повинна зараховуватись до стажу служби в поліції на підставі пункту 3 частини 2 статті 78 Закону України «Про Національну поліцію».
          Більш того, аналізуючи повноваження, завдання та функції відповідних органів, Верховний Суд у постанові від 20.10.2022 у справі № 160/11127/20 дійшов висновку, що всі обов`язки, обмеження служби в органах внутрішніх справ та поліції, її специфічні умови, порядок та підстави дисциплінарної відповідальності визнані законодавцем тотожними умовам проходження служби персоналом органів і установ виконання покарань. У підсумку Верховний Суд констатував, що служба в органах Державної кримінально-виконавчої служби України (Державної пенітенціарної служби) має такий же правовий статус, як і служба в органах внутрішніх справ України на посадах начальницького і рядового складу.
          Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постановах від 01 серпня 2023 року у справі № 240/30024/21, від 20 жовтня 2022 року у справі №160/11127/20.
          Крім того, відповідно до абзацу 2 пункту «к» статті 17 Закону України від 09.04.1992 № 2262-XII "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" (далі - Закон № 2262-XII) до вислуги років поліцейським, співробітникам, зокрема, Державної кримінально-виконавчої служби України при призначенні пенсії на умовах цього Закону додатково зараховується час їхнього навчання (незалежно від форми навчання) у цивільних закладах вищої освіти, а також в інших закладах освіти, після закінчення яких присвоюється офіцерське (спеціальне) звання, до вступу на військову службу, службу до органів внутрішніх справ, Національної поліції, Служби судової охорони, державної пожежної охорони, органів і підрозділів цивільного захисту, податкової міліції, Бюро економічної безпеки України чи Державної кримінально-виконавчої служби України або призначення на відповідну посаду в межах до п`яти років із розрахунку один рік навчання за шість місяців служби.
          Як правильно встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_1 у період з 22.07.1999 по 19.06.2004 проходив навчання у Військовому інституті Київського національного університету ім. Т. Шевченка (курсант), у подальшому з 23.06.2004 по 28.07.2010  проходив службу у підрозділах: Управління Державного департаменту України з питань виконання покарань в м. Києві та в податковій міліції Державної податкової адміністрації у м. Києві на різних (атестованих) посадах та був звільнений у запас Збройних Сил України з органів кримінальної виконавчої системи за статтею 64 «ж» (за власним бажанням) «Положення про проходження служби рядового і начальницького складу ОВС УРСР» у спеціальному званні «лейтенант внутрішньої служби» з 01.11.2006.
          З огляду на викладене вище, період з 22.07.1999 по 01.11.2006 підлягає зарахуванню до стажу служби в поліції.
          Твердження Апелянта про те, що неврахування ним стажу роботи Позивача в Державному Департаменті України з питань виконання покарань відповідає вимогам закону, оскільки така служба відсутня у переліку визначеному частиною другою статті 78 Закону №580-VIII, колегія суддів відхиляє з огляду на викладене вище.
          Також колегія суддів відзначає, що служба в органах податкової міліції осіб начальницького і рядового складу здійснювалась в порядку, встановленому законодавством для органів внутрішніх справ, а відтак, на переконання суду, має такий же правовий статус, як і служба в органах внутрішніх справ України на посадах начальницького і рядового складу, й повинна зараховуватись до стажу служби в поліції на підставі пункту 3 частини другої статті 78 Закону № 508-VIII.  
          Аналогічна правова позиція неодноразово висловлювалася Верховним судом, зокрема в постановах від 02 червня 2022 року у справі № 280/8419/20, від 13 серпня 2021 року у справі №440/1564/20, від 07 жовтня 2020 року в справі № 826/16143/18.
          Відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
          Більш того, відповідно до частини четвертої статті 6 Закону України «Про адміністративну процедуру», висновки про застосування норм права, викладені у постановах  Верховного Суду, є обов`язковими для всіх адміністративних органів, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.
          Як правильно встановлено судом першої інстанції, в органах податкової міліції Позивач проходив службу з 23.04.2007 по 28.07.2010 та був звільнений на підставі статті 64 «ж» (за власним бажанням) «Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом ОВС України» у спеціальному званні «рядовий міліції».
          Отже, період роботи Позивача в органах податкової міліції Позивач проходив службу з 23.04.2007 по 28.07.2010 підлягає зарахуванню до стажу служби в поліції.
           Твердження Апелянта про те, що неврахування ним стажу роботи Позивача в податковій міліції відповідає вимогам  закону, оскільки така служба відсутня у переліку визначеному частиною другою  статті 78 Закону №580-VIII, колегія суддів відхиляє з огляду на викладене вище.
           Правову позицію викладену в постанові Верховного Суду від 19.11.2019 у справі № 520/903/19, на яку посилається Апелянт, колегія суддів до уваги не приймає, оскільки предметом спору у цій справі є зарарахування до стажу служби в поліції часу навчання особи у вищому навчальному закладі. Отже, правовідносини у справі, що розглядається та у справі №520/903/19 не є подібними.
          Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про протиправність бездіяльності Відповідача при призначенні Позивача на службу в частині щодо незарахування до стажу служби в поліції наявну в нього на момент переходу на службу в органах поліції вислугу років.
          Разом з тим, усуваючи невідповідність висновків суду обставинам цієї справи колегія суддів відзначає, що Позивач у період з 02.11.2006 до 22.04.2007 не проходив службу в правоохоронних органах та не був працевлаштований, а відтак зазначений період не може бути зарахований до стажу служби в поліції
          Враховуючи вищевикладене, апеляційний суд приходить до висновку про обґрунтованість доводів Апелянта  та наявність правових підстав для відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 в цій частині.
          Аналізуючи всі доводи апеляційної скарги, апеляційний суд також приймає до уваги висновки ЄСПЛ, викладені в рішенні у справі «Ґарсія Руіз проти Іспанії» (Garcia Ruiz v. Spain), заява № 30544/96, п. 26, ECHR 1999-1, в якому суд зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожний довід.
          Згідно зі ст. 317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи.
          Таким чином, апеляційна скарга Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України підлягає задоволенню частково, а рішення Київського окружного адміністративного суду від 01 квітня 2025 року - скасуванню в частині задоволення позовних вимог за період з 02.11.2006 до 22.04.2007, а у задоволенні позову в цій частині - відмовити.
          Керуючись ст.ст. 242-244, 250, 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд,     
ПОСТАНОВИВ:

          Апеляційну скаргу Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України - задовольнити частково.
          Рішення Київського окружного адміністративного суду від 01 квітня 2025 року - скасувати в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_1 до Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії за період з 02.11.2006 до 22.04.2007          та ухвалити постанову, якою у задоволенні адміністративного позову в цій частині - відмовити.
          В іншій частині рішення Київського окружного адміністративного суду від 01 квітня 2025 року - залишити без змін.
          Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 328-331 КАС України.
          Судове рішення виготовлено 05 серпня 2025 року

Головуючий суддя                                                  О.В. Епель
          
Судді:                                                                       Є.І. Мєзєнцев

                                                                                В.В. Файдюк