ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
06 серпня 2025 року
м. Київ
 
справа № 757/45746/18-ц
провадження № 61-16754св24
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - Червинської М. Є. (суддя-доповідач),
суддів: Зайцева А. Ю., Коротенка Є. В., Коротуна В. М., Тітова М. Ю.,  
 
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 , , 
відповідачі - державний реєстратор Хмельницький Сергій Юрійович, ОСОБА_2 ,
треті особи: Акціонерне товариство «Сенс Банк», ОСОБА_3 
розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником Палієм Олексієм Леонідовичем , на рішення Печерського районного суду міста Києва від 28 вересня 2023 року у складі судді Остапчук Т. В. та постанову Київського апеляційного суду від 12 листопада 2024 року у складі колегії суддів: Борисової О. В.,  Левенця Б. Б., Ратнікової В. М.,
ВСТАНОВИВ:
Описова частина
Короткий зміст позовної заяви
У вересні 2018 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до державного реєстратора Хмельницького С. Ю., ОСОБА_2 , треті особи: Акціонерне товариство «Сенс Банк» (далі - АТ «Сенс Банк»), ОСОБА_3 , у якому, з урахуванням уточнень, просила:
визнати протиправним та скасувати рішення державного реєстратора Комунального підприємства Главанської сільської ради «Абсолют» у місті Києві Хмельницького С. Ю. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 11 грудня 2017 року, номер запису про право власності 23892240, на квартиру АДРЕСА_1 ;
поновити запис про право власності ОСОБА_1 на квартиру АДРЕСА_1 ;
витребувати квартиру АДРЕСА_1 у ОСОБА_2 .
Свої вимоги обґрунтовувала тим, що 16 серпня 2006 року уклала з Публічним акціонерним товариством «Укрсоцбанк» (далі - ПАТ «Укрсоцбанк»)  договір про надання невідновлювальної кредитної лінії, за умовами якого отримала кредит у розмірі 4 980 500,00 доларів.
Виконання умов кредитного договору забезпечено договором іпотеки, укладеним між нею та банківською установою, згідно з яким в іпотеку банку вона передала  квартиру АДРЕСА_1 .
Зазначала, що 05 квітня 2018 року невідомі особи заволоділи її квартирою, зламавши та змінивши замки й вхідні двері, поставили сигналізацію, тому вона з цього часу побавлено можливості потрапити до зазначеного житлового приміщення.
З цього приводу вона подала заяву до правоохоронних органів, за результатами перевірки інформації в реєстрі прав власності їй стало відомо, що квартира перереєстрована на іншого власника. Державний реєстратор Хмельницький С. Ю. прийняв рішення про державну реєстрацію прав та обтяжень від 11 грудня 2017 року та здійснив державну реєстрацію на квартиру за ПАТ «Укрсоцбанк».
Вважає, що зазначене рішення державного реєстратора було прийнято з порушенням норм статті 18 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та пункту 57 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень.
Відповідно до Інформаційної довідки, однією з підстав для реєстрації права власності стало рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення, номер 1400036860458. Проте, при вчиненні реєстраційної дії, державний реєстратор не перевірив подані ПАТ «Укрсоцбанк» документи, подання яких в неповному обсязі є підставою для відмови в реєстрації права власності на нерухоме майно, так як вона не отримувала жодних вимог про усунення порушень та про задоволення вимог іпотекодержателя від ПАТ «Укрсоцбанк», не отримувала жодних повідомлень про задоволення вимог іпотекодержателя від ПАТ «Укрсоцбанк». Крім того, не дотримано 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем та боржником письмової вимоги іпотекодержателя.
Також спірна квартира  використовується як місце її постійного проживання,                    а її загальна площа не перевищує 140 кв. м, що надає підстави для висновку про неможливість звернення стягнення, шляхом відчуження квартири, незалежно від суб`єкта, який здійснює таке стягнення, оскільки вона, як власник, не надала своєї згоди на це.
Вказувала, що у державного реєстратора Хмельницького С. Ю. не було правових підстав для реєстрації права власності на предмет іпотеки на підставі застереження, що міститься в іпотечному договорі за ПАТ «Укрсоцбанк».
У подальшому банк здійснив відчуження спірної квартири на користь ТОВ «КУА «Будівельні проекти», а останнє через два місяці повторно перепродало квартиру ОСОБА_2 .
Посилаючись на наведене, просила позов задовольнити.
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Рішенням Печерського районного суду міста Києва від 28 вересня 2023 року у задоволенні позову відмовлено.
Зважаючи на те, що позов подано до неналежного відповідача - державного реєстратора, за відсутності клопотання позивача щодо залучення у справі належного відповідача чи заміни неналежного відповідача на належного, з огляду на те, що суд не має права проводити заміну неналежного відповідача належним з власної ініціативи, суд першої інстанції відмовив у задоволенні позовних вимог.
Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції
Постановою Київського апеляційного суду від 12 листопада 2024 року за наслідками розгляду апеляційної скарги ОСОБА_1 рішення Печерського районного суду міста Києва від 28 вересня 2023 року змінено, викладено його мотивувальну частину в редакції цієї постанови.
Встановивши, що на час розгляду справи судом першої інстанції власником квартири був ОСОБА_3 на підставі договору купівлі-продажу від 19 вересня 2023 року, який не був залучений до участі в справі як співвідповідач, апеляційний суд дійшов висновку про те, що суд розглянув справу з неналежним складом сторін, унаслідок чого змінив судове рішення місцевого суду в частині мотивів відмови у позові. 
Короткий зміст вимог касаційної скарги
13 грудня 2024 року представник ОСОБА_1 - адвокат Палій О. Л. звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами обох інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржені судові рішення, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції. 
Підставою касаційного оскарження судових рішень заявник зазначає неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а саме суд застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постановах Великої Палати Верховного Суду від 29 травня 2019 року у справі № 367/2022/15, від 23 листопада  2021 року у справі № 359/3373/16, від 21 грудня 2022 року у справі № 914/2350/18, у постановах Верховного Суду від 15 травня 2024 року у справі № 754/58/22, від 09 жовтня 2024 року у справі № 755/14315/21, від 05 червня 2024 року у справі № 757/11609/22, від 28 червня 2023 року у справі № 592/1886/22, (пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України).
Також заявник посилається на порушення судами норм процесуального права, а саме суд необґрунтовано відхилив клопотання про витребування, дослідження або огляд доказів або інше клопотання (заяву) учасника справи щодо встановлення обставин, які мають значення для правильного вирішення справи; суд встановив обставини, що мають суттєве значення для правильного вирішення справи (пункт 4 частини другої статті 389, пункти 3,4 частини третьої статті 411 ЦПК України).
Аргументи учасників справи
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу
Касаційна скарга аргументована тим, що суди неповно дослідили обставини справи, не надали їм належної правової оцінки та дійшли помилкових висновків при вирішенні спору.
Зазначає, що відчуження спірної квартири здійснено всупереч порядку, встановленому статтею 37 Закону України «Про іпотеку», за відсутності згоди позивачки.
В оскаржуваному рішенні суду першої інстанції відсутні будь-які висновки та наявне неповне з`ясування обставин справи щодо відчуження спірної квартири на користь ПAT «Укрсоцбанк» у період мораторію на задоволення вимог, передбаченого Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті». Суд апеляційної інстанції ці обставини перевіряв в судовому засіданні і встановив відсутність іншого нерухомого майна у позивачки, окрім спірної квартири, однак свої висновки не навів у судовому рішенні.
Таким чином, ПАТ «Укрсоцбанк» та державний реєстратор неправомірно не застосували норми Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», внаслідок чого протиправно позбавили позивачку права власності на єдине житло. У свою чергу, суд першої інстанції не звернув уваги на зазначені обставини, що свідчить про те, що висновки суду про відмову у задоволенні позову не відповідають дійсним обставинам справи, суд не застосував Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».
Суд першої інстанції не звернув уваги, що в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази направлення позивачці повідомлення від 13 вересня                    2017 року про звернення стягнення на предмет іпотеки, внаслідок чого відбулось порушення порядку реєстрації права власності за ПAT «Укрсоцбанк». Суд апеляційної інстанції вказані обставини не перевірив та не встановив.
Доводи інших учасників справи
Відзив/заперечення на касаційну скаргу не надходили.
Рух справи в суді касаційної інстанції 
Ухвалою Верховного Суду від 23 січня 2025 року відкрито касаційне провадження у даній справі.
Витребувано з Печерського районного суду міста Києва цивільну справу                            № 757/45746/18-ц за позовом ОСОБА_1 до Державного реєстратора Хмельницького Сергія Юрійовича, ОСОБА_2 , треті особи: Акціонерне товариство «Сенс Банк», ОСОБА_3 про визнання протиправним та скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію речових прав та їх обтяжень, поновлення запису про право власності, витребування майна.
У лютому 2025 року справа № 757/45746/18 надійшла до Верховного Суду.
Ухвалою Верховного Суду від 19 червня 2025 року справу № 509/1862/20 призначено до судового розгляду.
Обставини справи, встановлені судами попередніх інстанцій
Суди встановили, що 16 серпня 2006 року між АКБ «Укрсоцбанк» (правонаступником якого є ПАТ «Укрсоцбанк») та ОСОБА_1 укладений договір про надання невідновлювальної кредитної лінії № 10-29/2342, за умовами якого позичальник отримала кредит у розмірі 4 980 500 доларів США.
На забезпечення виконання умов кредитного договору 16 серпня 2006 року між АКБ  «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 укладено договір іпотеки № 02-10/2226, за яким остання передала в іпотеку банку квартиру АДРЕСА_1 .
Рішенням від 12 грудня 2017 року державного реєстратора Комунального підприємства Главанської сільської ради «Абсолют» у м. Києві                           Хмельницького С. Ю. 11 грудня 2017 року зареєстровано право власності на вказану квартиру за ПАТ «Укрсоцбанк».
10 вересня 2018 року на підставі договору купівлі- продажу, укладеного між ПАТ «Укрсоцбанк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «КУА «Будівельні проекти» (далі - ТОВ «КУА «Будівельні проекти»), право власності на зазначене житлове приміщення було зареєстровано за ТОВ «КУА «Будівельні проекти», яке, у свою чергу, відчужило її на користь ОСОБА_2 згідно з  договором купівлі-продажу квартири.
Межі та підстави касаційного перегляду 
Переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими (частина перша статті 400 ЦПК України).
В ухвалі про відкриття касаційного провадження зазначаються підстава (підстави) відкриття касаційного провадження (частина восьма статті 394 ЦПК України).
Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу (пункт четвертий частини другої статті 389 ЦПК України). 
Підставою касаційного оскарження судових рішень судів першої та апеляційної інстанції є посилання заявника на  неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а саме суд застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постановах Великої Палати Верховного Суду від 29 травня 2019 року у справі № 367/2022/15,                                       від 23 листопада 2021 року у справі № 359/3373/16, від 21 грудня 2022 року у справі № 914/2350/18, у  постановах Верховного Суду від 15 травня 2024 року у справі № 754/58/22, від 09 жовтня 2024 року у справі № 755/14315/21,                             від 05 червня 2024 року у справі № 757/11609/22, від 28 червня 2023 року у справі № 592/1886/22, (пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України); порушення судами норм процесуального права, а саме суд необґрунтовано відхилив клопотання про витребування, дослідження або огляд доказів або інше клопотання (заяву) учасника справи щодо встановлення обставин, які мають значення для правильного вирішення справи; суд встановив обставини, що мають суттєве значення для правильного вирішення справи  (пункт 4 частини другої статті 389, пункти 3,4 частини третьої статті 411 ЦПК України).
Касаційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з такого.
Позиція Верховного Суду 
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 21 грудня 2022 року у справі           № 914/2350/18 (914/608/20) (провадження № 12-83гс21) вказала, що, оскільки порушення права власності позивача відбулось у результаті державної реєстрації права власності на спірне нерухоме майно за банком (який був іпотекодержателем), заявлені ним позовні вимоги про скасування рішень державного реєстратора про державну реєстрацію прав опосередковують відновлення становища, яке існувало до порушення.
Отже, враховуючи обставини конкретної справи та за умови, якщо правовідносини між сторонами щодо спірного нерухомого майна мають договірний характер та таке майно не було відчужено до третіх осіб, вимога про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на нерухоме майно не може бути розцінена судами як неналежний спосіб захисту. Задоволення такого позову призводить до внесення державним реєстратором до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відомостей про речове право позивача на спірне нерухоме майно. Це відновлює становище, яке існувало до прийняття державним реєстратором оспорюваного рішення. Зазначене відповідає способу захисту, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 16 ЦК України. 
Крім того, у зазначеній постанові зазначено, що Велика Палата Верховного Суду послідовно виснувала щодо ефективних способів захисту при неодноразовому відчуженні майна. Відповідно до її висновків захист порушених прав особи, яка вважає себе власником майна, що було неодноразово відчужене, можливий шляхом пред`явлення віндикаційного позову до останнього набувача цього майна з підстав, передбачених статтями 387 та 388 ЦК України. Для такого витребування оспорювання наступних рішень органів державної влади чи місцевого самоврядування, договорів, інших правочинів щодо спірного майна, не є ефективним способом захисту права власника (пункти 73, 75 постанови Великої Палати Верховного Суду від 07.11.2018 у справі № 488/5027/14-ц; пункти 84, 86 постанови Великої Палати Верховного Суду від 14.11.2018 у справі № 183/1617/16).
Звертаючись до суду з позовом, позивачка посилалась на те, що рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав та обтяжень від 11 грудня 2017 року, за яким було здійснено державну реєстрацію на квартиру за ПАТ «Укрсоцбанк», прийнято з порушенням норм статті 18 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та пункту 57 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень. Вважала, що у державного реєстратора Хмельницького С. Ю. не було правових підстав для реєстрації права власності на предмет іпотеки на підставі застереження, що міститься в іпотечному договорі, за ПАТ «Укрсоцбанк», яке у подальшому відчужило спірну квартиру на користь ТОВ «КУА «Будівельні проекти», а останнє через два місяці повторно перепродало квартиру ОСОБА_2 . Посилалася на те, що, оскільки майно вибуло від неї незаконно, ПАТ «Укрсоцбанк» не мало право відчужувати його, а, відтак, майно підлягає витребуванню у останнього володільця.
З огляду на висновки Великої Палати Верховного Суду у постанові від 21 грудня 2022 року у справі № 914/2350/18 (914/608/20), в контексті обставин цієї справи та заявлених позовних вимог належним (правомірним) способом захисту є віндикаційний позов.
На виконання вимог процесуального права, позивачка, визначаючи суб`єктний склад учасників, відповідачами у справі зазначила державного реєстратора Хмельницького С. Ю.. та ОСОБА_2 , третіми особами зазначено АТ «Сенс Банк» та ОСОБА_3 .
Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності (частини перша та третя статті 13 ЦПК України).
Сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава (стаття 48 ЦПК України).
Належним відповідачем має бути така особа, за рахунок якої можливо задовольнити позовні вимоги. Суд захищає порушене право чи охоронюваний законом інтерес позивача саме від відповідача (схожі за змістом висновки викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 червня 2019 року у справі № 910/17792/17). Якщо позовна вимога заявлена до особи, яка не є учасником спірних правовідносин (тобто, не до тієї особи, яка має відповідати за цією вимогою), така особа є неналежним відповідачем.
Отже, неналежний відповідач - це особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати за пред`явленим позовом за наявності даних про те, що обов`язок виконати вимоги позивача лежить на іншій особі - належному відповідачеві.
Визначення позивачем у позові складу сторін у справі має відповідати реальному складу учасників спору у спірних правовідносинах та має на меті ефективний захист порушених прав (свобод, інтересів) особи, яка вважає, що вони порушені, із залученням необхідного кола осіб, які мають відповідати за позовом. Незалучення до участі у справі особи як співвідповідача за умови наявності обов`язкової процесуальної співучасті є підставою для відмови у задоволенні позову через неналежний суб`єктний склад.
Відповідно до вимог статті 51 ЦПК України суд має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі. Після спливу строків, зазначених у частинах першій та другій цієї статті, суд може залучити до участі у справі співвідповідача або замінює первісного відповідача належним відповідачем виключно у разі, якщо позивач доведе, що не знав та не міг знати до подання позову у справі про підставу залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача.
За змістом наведених норм цивільного процесуального права, з урахуванням принципу диспозитивності цивільного судочинства та принципу змагальності сторін, на позивача покладено обов`язок визначати відповідача у справі. При цьому суд під час розгляду справи має виходити із складу осіб, які залучені до участі у справі позивачем. У разі пред`явлення позову до частини відповідачів, суд не вправі зі своєї ініціативи і без згоди позивача залучати інших відповідачів до участі у справі як співвідповідачів та повинен вирішити справу за тим позовом, що пред`явлений, і відносно тих відповідачів, які зазначені в ньому.
Якщо позивач не заявляє клопотання про заміну неналежного відповідача (або залучення інших співвідповідачів в окремих справах згідно зі специфікою спірних правовідносин), суд відмовляє в задоволенні позову.
Незалучення до участі у справі особи як співвідповідача за умови наявності обов`язкової процесуальної співучасті є підставою для відмови у задоволенні позову через неналежний суб`єктний склад.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі                            № 523/9076/16-ц зроблено висновок, що пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Водночас установлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи.
Таким чином, пред`явлення позовних вимог до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови в задоволенні позову.
Під час розгляду справи суд апеляційної інстанції встановив, що 19 вересня 2023 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 укладений договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , який  посвідчений приватним нотаріусом КМНО Шевченко А.В.
Згідно з Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 16 травня 2024 року на підставі рішення приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Шевченка А.В. від 19 вересня 2023 року, індексний номер 69360952, за ОСОБА_3  зареєстровано право власності на квартиру АДРЕСА_1 (дата 19 вересня 2023 року, час 16:09:21, номер відомостей про речове право: 51790420).
Тобто на момент ухвалення рішення судом першої інстанції - 28 вересня                       2023 року ОСОБА_3 уже був власником спірної квартири, проте залучений до участі у справі з процесуальним статусом - третя особа. 
Разом із тим, права, визначені ЦПК України для третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, і відповідача є різними за своїми правовим значеннями та впливом на процес; права відповідача значно ширші прав третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору.
Питання про залучення належних співвідповідачів судом не вирішувалося, оскільки таке клопотання позивач не заявляв.
Висновки по суті вирішення спору про обґрунтованість або необґрунтованість позовних вимог мають бути зроблені судами за належного суб`єктного складу її учасників.
За вказаних обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду апеляційної інстанції, що ОСОБА_3 слід вважати належним співвідповідачем за заявленими позивачем вимогами. Отже пред`явлення позову не до всіх належних відповідачів є підставою для відмови у позові, що не позбавляє позивача права звернутися до суду з позовом із формуванням належного складу співвідповідачів.
Доводи касаційної скарги зазначених висновків суду апеляційної інстанції не спростовують.
Колегія суддів відхиляє посилання в касаційній скарзі на неврахування судом висновків, викладених Верховним Судом в постановах, що зазначені заявником в касаційній скарзі, оскільки висновки у цих справах і у справі, що переглядається, а також встановлені судом фактичні обставини, що формують зміст спірних правовідносин, є різними, у зазначених справах суди виходили з конкретних обставин та фактично-доказової бази з урахуванням наданих сторонами доказів, оцінюючи їх у сукупності.
Інші наведені у касаційній скарзі доводи фактично зводяться до незгоди з висновками суду апеляційної інстанції стосовно установлених обставин справи та зводяться виключно до переоцінки доказів, їх належності та допустимості.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року                                             у справі № 373/2054/16-ц (провадження № 14-446цс18) викладено правовий висновок про те, що встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій. Якщо порушень порядку надання та отримання доказів у суді першої інстанції апеляційним судом не встановлено, а оцінка доказів зроблена як судом першої, так і судом апеляційної інстанцій, то суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів.
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
Доводи касаційної скарги не дають підстави для висновку, що оскаржена постанова апеляційного суду судові ухвалена без додержання норм матеріального та процесуального права. У зв`язку з наведеним, колегія суддів вважає необхідним касаційну скаргу залишити без задоволення, постанову апеляційного суду - залишити без змін.
Керуючись статтями 400, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду, 
УХВАЛИВ:
Касаційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником Палієм Олексієм Леонідовичем , залишити без задоволення.
Постанову Київського апеляційного суду від 12 листопада 2024 року залишити без змін.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її ухвалення. 
Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.
 Головуючий	М. Є. Червинська  	
Судді:	А. Ю. Зайцев  	
 	Є. В. Коротенко  	
 	В. М. Коротун   	
 	М. Ю. Тітов