УХВАЛА

18 серпня 2025 року 
м. Київ

справа №140/8822/24
адміністративне провадження № К/990/28543/25  
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача Васильєвої І.А.,
суддів: Юрченко В.П.,  Хохуляка В.В., 
перевіривши матеріали касаційної скарги Головного управління ДПС у Волинській області на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 19.11.2024 та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 27.05.2025 у справі №140/8822/24 за адміністративним позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Волинській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, вимоги про сплату боргу (недоїмки), рішення,

УСТАНОВИВ:
Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернулась в суд з адміністративним позовом до Головного управління ДПС у Волинській області, в якому просила визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 02.05.2024 №0109492407, №0109482407, №0109462407, №0109382407, №0109342407, вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 02.05.2024 № Ф-0109392407, рішення від 12.08.2024 № 0219802407 про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним податковим органом або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску.
Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 19.11.2024, залишеним без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 27.05.2025, адміністративний позов задоволено частково. Визнано протиправними та скасовано податкові повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Волинській області від 02.05.2024 форми «ПН» №0109482407, яким до позивача застосовано штрафну санкцію за нереєстрацію податкових накладних на суму 3400,00 грн, від 02.05.2024 форми «Р» №0109462407, яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання з ПДВ на суму 433165,0 грн та застосовано санкцію 43315,5 грн, від 02.05.2024 форми «Р» №0109382407, яким ФОП ОСОБА_1 збільшено суму грошового зобов`язання за військовим збором на суму 713292,68 грн та застосовано санкцію 70185,74 грн, податкове повідомлення-рішення від 02.05.2024 форми «Р» №0109342407, яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання за ПДФО на суму 8559512,17 грн та застосовано санкцію в сумі 842228,92 грн. Визнано протиправною та скасовано вимогу Головного управління ДПС у Волинській області про сплату боргу (недоїмки) від 02.05.2024 №Ф-0109392407 на суму 202173,85 грн. Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління ДПС у Волинській області про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним податковим органом або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску від 12.08.2024 №0219802407, яким до ФОП ОСОБА_1 застосовано штрафну санкцію у розмірі 54164,97 грн. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Справа розглядалася в порядку загального провадження.
До Верховного Суду 04.07.2025 надійшла касаційна скарга Головного управління ДПС у Волинській області на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 19.11.2024 та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 27.05.2025 у справі №140/8822/24.
Ухвалою Верховного Суду від 18.07.2025 касаційну скаргу залишено без руху, встановлено скаржнику десятиденний строк з дня вручення копії цієї ухвали для усунення недоліків касаційної скарги шляхом належного викладення підстав касаційного оскарження, сплати судового збору та надання оригіналу платіжного документа.
На виконання вимог вказаної ухвали податковим органом надіслано клопотання про усунення недоліків касаційної скарги, надано платіжну інструкцію від 21.07.2025 №2946, відповідно до якої сплачено 24224,00 грн судового збору, уточнену касаційну скаргу.
Скаржником вказано підставою касаційного оскарження пункт 1 частини 4 статті 328 КАС України, зазначено, що:
1 Щодо оскарження рішень судів попередніх інстанцій в частині податкового повідомлення-рішення від 02.05.2024  форми «Р» №0109382407, від 02.05.2024 форми «Р» №0109342407, вимоги про сплату боргу (недоїмки) по ЄСВ від 02.05.2024 року №Ф-0109392407 та рішення №0109412407 від 02.05.2024 про застосування штрафних санкцій за ненарахування ЄСВ, в частині включення до складу витрат фізичної особи-підприємця витрат на утримання та амортизацію основних засобів подвійного призначення суди попередніх інстанцій неправильно застосували підпункти 177.4.5, 177.4.6 пункту 177.4 статті 177 Податкового кодексу України, не врахували правовий висновок Верховного Суду, викладений в постановах від 11.04.2022 у справі №280/4797/19, від 15.06.2022 у справі №520/9743/19, від 11.10.2021 у справі №140/8956/20, від 12.11.2019 у справі №807/250/18, від 02.07.2020 у справі №560/389/19, від 04.03.2021 у справі № 500/2170/19, від 03.06.2021 у справі №540/1969/19 в частині правомірності віднесення сідельних тягачів і напівпричепів до основних засобів подвійного призначення - вантажних автомобілів і, як наслідок, можливість віднесення вартості придбаних запасних частин для їх утримання та ремонту, тощо до складу витрат підприємця.
2. Щодо оскарження рішень судів попередніх інстанцій в частині повідомлення-рішення від 02.05.2024 форми «Р» №0109382407, від 02.05.2024 форми «Р» №0109342407, вимоги про сплату боргу (недоїмки) по ЄСВ від 02.05.2024 року №Ф 0109392407 та рішення №0109412407 від 02.05.2024 про застосування штрафних санкцій за ненарахування ЄСВ, в частині встановленого завищення витрат по статті витрат - витрати на відрядження за 2018 рік суди попередніх інстанцій неправильно застосували пункти 44.1, 44.6 статті 44, пункт 85.2 статті 85, підпункт 177.4.5 пункту 177.4 статті 177 Податкового кодексу України, статті 1, 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», не врахували правовий висновок Верховного Суду, викладений в постановах від 14.03.2023 у справі №640/5814/21 та від 11.05.2023 у справі №320/9639/20 в частині питання включення до складу витрат фізичної особи-підприємця документально не підтверджених витрат.
3. Щодо оскарження рішень судів попередніх інстанцій в частині повідомлення-рішення від 02.05.2024 форми «Р» №0109382407, від 02.05.2024 форми «Р» №0109342407, вимоги про сплату боргу (недоїмки) по ЄСВ від 02.05.2024 №Ф 0109392407 та рішення №0109412407 від 02.05.2024 року про застосування штрафних санкцій за ненарахування ЄСВ, в частині встановленоого завищення витрат по статті витрат - витрати на відрядження за 2022 рік (встановлено відсутність оплати) суди попередніх інстанцій неправильно застосували пункт 177.1, підпункт 177.4.5 пункту 177.4 статті 177, пункт 44.1 статті 44 Податкового кодексу України, не врахували правовий висновок Верховного Суду, викладений в постановах від 18.11.2018 у справі №812/1823/17, від 21.05.2020 у справі №824/257/18- а, від 16.03.2023 у справі №560/4184/19 в частині питання включення до складу витрат фізичної особи-підприємця оплата яких документально не підтверджена.
4. Щодо оскарження рішень судів попередніх інстанцій в частині податкового повідомлення-рішення від 02.05.2024 форми «Р» №0109382407, від 02.05.2024 форми «Р» №0109342407, вимогу про сплату боргу (недоїмки) по ЄСВ від 02.05.2024 №Ф-0109392407 та рішення №0109412407 від 02.05.2024 про застосування штрафних санкцій за ненарахування ЄСВ, в частині включення до складу витрат фізичної особи-підприємця витрат на амортизацію об`єктів нежитлової нерухомості, обладнання та оплату електроенергії суди попередніх інстанцій неправильно застосували підпункт 14.1.231 пункту 14.1 статті 14, пункт 177.1, підпункт 177.4.5 пункту 177.4 статті 177, пункт 44.1 статті 44 Податкового кодексу України, не врахували правовий висновок Верховного Суду, викладений в постановах від 17.08.2022 у справі №640/4237/19, від 01.08.2022 у справі №808/2593/16 в частині можливості віднесення вартості амортизації об`єктів нежитлової нерухомості, обладнання та оплату електроенергії до складу витрат підприємця та формування податкового кредиту за відповідними операціями.
5. Щодо оскарження рішень судів попередніх інстанцій в частині податкового повідомлення-рішення від 02.05.2024 форми «ПН» №0109482407, яким застосовано штрафну санкцію за нереєстрацію податкових накладних на суму 3400,00 грн та податкового повідомлення-рішення від 02.05.2024 форми «Р» №0109462407, суди попередніх інстанцій неправильно застосували підпункт 14.1.231 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України, не врахували правовий висновок Верховного Суду, викладений в постановах від 17.08.2022 у справі №640/4237/19, від 01.08.2022 у справі №808/2593/16 в частині можливості віднесення вартості амортизації об`єктів нежитлової нерухомості, обладнання та оплату електроенергії до податкового кредиту за відповідними операціями за відсутності підтвердження отримання доходу.
Скаржником зауважено про нерелевантність судової практики, врахованої судом апеляційної інстанції.
Крім того, скаржником вказано підставою касаційного оскарження пункт 4 частини 4 статті 328, пункти 1 та 3 частини 4 статті 328 КАС України, акцентовано увагу на порушені судами попередніх інстанцій статей 72, 73, 74, 75, 76, 90, 242 КАС України. На думку скаржника, суди не дослідили та не з`ясували повно і всебічно всі обставини в справі, зокрема: не досліджено питання допустимості наданих позивачем доказів; не застосовано судову практику Верховного Суду стосовно права на формування податкового кредиту за господарськими операціями; не застосовано принцип превалювання сутності над формою на якому ґрунтується бухгалтерський облік та фінансова звітність, та відповідно до якого облік операцій здійснюється відповідно до їх сутності, а не лише виходячи з їх юридичної форми; не враховані правові позиції Верховного Суду щодо вирішення питання правомірності формування витрат фізичної особи підприємця; під час розгляду справи судами попередніх інстанцій враховані правові позиції Верховного Суду, які були сформовані під час розгляду справ у відносинах, які не можуть вважатися подібними; не дотримано принципу офіційного з`ясування всіх обставин у справі, що полягає, насамперед, у активній ролі суду при розгляді справи, зокрема у частині скасування податкового повідомлення-рішення в цілому, встановивши порушення лише у частині рішення.
Верховний Суд зауважує, що скаржником не доведено подібність правовідносин у справах, не взято до уваги, що судові рішення суду касаційної інстанції ґрунтуються на конкретних фактичних обставинах справи, які залежать від їх повноти, характеру, об`єктивності, юридичного значення. Посилання на постанови Верховного Суду у скарзі зроблено без аналізу та врахування обставин справ, за яких суд касаційної інстанції зробив ці висновки, які стосуються здебільшого оцінки встановлених судами обставин та досліджених ними доказів.
Контролюючим органом не обґрунтовано, в чому полягало неправильне застосування норм матеріального права судами попередніх інстанцій, в чому висновки судів суперечать правовим висновкам Верховного Суду щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, зазначено про помилковість врахування судами правових позицій Верховного Суду у подібних правовідносинах лише щодо частини врахованих постанов.
Доводи касаційної скарги зводяться до викладення фактичних обставин справи, цитування норм Податкового кодексу України, посилань на судову практику, висловлення незгоди з наданою судами правовою оцінкою наявних у матеріалах цієї справи доказів у сукупності зі встановленими у справі обставинами, переоцінки доказів, що не є належним викладенням підстав касаційного оскарження.
Враховуючи межі перегляду судом касаційної інстанції, визначені статтею 341 КАС України, суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.
Верховний Суд зазначає, що у касаційній скарзі скаржник повинен навести мотиви незгоди з судовим рішенням з урахуванням передбачених КАС України підстав для його скасування або зміни (статті 351-354 Кодексу) з вказівкою на конкретні висновки суду, рішення якого оскаржується, із одночасним зазначенням норм права (пункт, частина, стаття), які неправильно застосовані цим судом при прийнятті відповідного висновку. Касаційна скарга повинна містити посилання на конкретні порушення відповідної норми (норм) права чи неправильність її (їх) застосування. Скаржник повинен зазначити конкретні порушення, що є підставами для скасування або зміни судового рішення (рішень), які, на його думку, допущені судом при його (їх) ухваленні, та навести аргументи в обґрунтування своєї позиції.
З урахуванням змін до КАС України, які набрали чинності 08.02.2020, суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, а тому відсутність у касаційній скарзі визначених законом підстав касаційного оскарження унеможливлює її прийняття та відкриття касаційного провадження.
Перевіркою змісту поданої у цій справі касаційної скарги встановлено, що у ній не викладені передбачені частиною 4 статті 328 КАС України підстави для оскарження судових рішень в касаційному порядку, отже, скаржником не усунуто недоліки касаційної скарги, що стали підставою для залишення її без руху.
Відповідно до частини 2 статті 332 КАС України до касаційної скарги, яка не оформлена відповідно до вимог, встановлених статтею 330 цього Кодексу, застосовуються положення статті 169 цього Кодексу.
Згідно положень пункту 1 частини 4 статті 169 КАС України позовна заява повертається позивачеві, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви, яку залишено без руху, у встановлений судом строк.
Відповідно до вищенаведеного, керуючись статтями 169, 328, 330, 332, 355, 359 КАС України,
УХВАЛИВ:
Касаційну скаргу Головного управління ДПС у Волинській області на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 19.11.2024 та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 27.05.2025 у справі №140/8822/24 повернути особі, яка її подала.
Роз`яснити, що повернення касаційної скарги не позбавляє права повторного звернення до суду касаційної інстанції в порядку, встановленому законом.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддями та не може бути оскаржена.

Судді 	 І.А. Васильєва  	
          	 В.П. Юрченко   В.В. Хохуляк